УХВАЛА

11 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  911/1566/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Краснова Є.В., Уркевича В.Ю., 
розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства ?Національна акціонерна компанія ?Нафтогаз України?
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 та  рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2020 
за позовом Акціонерного товариства ?"Національна акціонерна компанія ?Нафтогаз України?
до   Комунального підприємства ?Баришівкатепломережа? Баришівської селищної ради
про   стягнення 851 942,70 грн,
ВСТАНОВИВ:
06.01.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Акціонерне товариство ?Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України? звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 (повний текст постанови складено 16.12.2020), та  рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2020.
Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та зміст судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, виходячи з такого 
Частиною другою статті 6 та частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а)   касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до частини сьомої статті 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 встановлено у розмірі 2   270,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за договором постачання природного газу № 2240/1718-БО-17 від 02.10.2017 в сумі 851 943,70 грн, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2   270,00 грн х 500 = 1   135   000,00   грн), а тому відповідно до вимог пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України касаційну скаргу не може бути прийнято до розгляду судом касаційної інстанції.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджуючись з оскаржуваним рішенням місцевого суду, залишеним без змін постановою апеляційної інстанції, яким зменшено на 70% розмір заявленої до стягнення пені, обґрунтовуючи звернення з касаційною скаргою, стверджує, що оспорювані судові акти в оскаржуваній частині прийняті з порушенням норм матеріального права, без дослідження всіх істотних обставин справи.
У касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з аналогічних спорів; має виняткове значення для учасника справи, оскільки стосується регулювання правовідносин на ринку природного газу та прямо впливає на фінансовий стан підприємств - учасників даного ринку.
Крім того, скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій застосовано норми права, а саме, статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України, без врахування висновку щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 908/1453/14 і від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Аналіз приписів статей 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Встановивши відповідні обставини, суд вирішує питання щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені.
Так, суди попередніх інстанцій з урахуванням статті 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України дійшли висновку про зменшення розміру пені, зазначивши в судових рішеннях мотиви та обґрунтування такого зменшення, про що свідчить зміст оскаржуваних рішень.
Відтак посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/18 і від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, Судом не приймаються з огляду на те, що правовий висновок у цих справах не доводить наявності неоднакового застосування судом одних і тих самих норм права, а свідчить лише про наявність у цих справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення. Оскаржувані судові рішення ухвалені з правовими висновками щодо застосування статті 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України, про що свідчить стала судова практика з викладенням правової позиції Верховного Суду щодо застосування даних норм права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що у касаційній скарзі не порушується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки питання застосування судом положень статті 233 Господарського кодексу України та 551 Цивільного кодексу України неодноразово викладалось у постановах Верховного Суду.
Розглянувши наведені підстави, що викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження у справі, оскільки доводи касаційної скарги зводяться до власного викладення обставин стороною по справі та до переоцінки доказів, які вже були враховані судом апеляційної інстанції. А саме лише посилання в касаційній скарзі на фундаментальність значення спору для формування єдиної правозастосовчої практики та його винятковість для скаржника, оскільки спірні правовідносин впливають на фінансовий стан учасників ринку природного газу, не дає підстав для відкриття провадження у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами ?а?, ?б?, ?в?, ?г? пункту 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
В частині четвертій статті 11 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 287 Господарського процесуального кодексу України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Національна акціонерна компанія ?Нафтогаз України? на Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 та  рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2020.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №   911/1566/20 за касаційною скаргою Акціонерного товариства ?Національна акціонерна компанія ?Нафтогаз України? на Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 та  рішення Господарського суду Київської області від 11.08.2020.
2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                      Г.М. Мачульський

Судді                                                                                Є.В. Краснов
                                                                                
                                                                                В.Ю. Уркевич