П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 487/4774/20	
Головуючий в 1 інстанції: Сухаревич З.М.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д..
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, в якому, з урахуванням уточненого позову, просив суд скасувати постанову від 16.08.2020 року серія ЕАМ № 2986964 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а справу закрити за відсутністю складу правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті з вул. Крилова на вулицю генерала Карпенка, а саме праворуч, чим порушив п. 9.2.6 ПДР. 
Позивач  зазначав про помилковість інспектора щодо порушення позивачем п. 9.2.6 ПД, оскільки перехрестя регульоване світлофором та знаком 4.2 «Рух праворуч». За таких підстав позивач вважав,  що він, рухаючись по перехрестю, ПДД не порушував, а рухався по єдиній у тому місці дорозі відповідно до її конфігурації, напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту. Напрямок руху, про який інформує водіїв дорожній знак 4.2 є одним із елементів дорожніх умов та на відміну від маневрів не залежить від дій водія, оскільки є геометричним параметром дороги. А обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч, ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом. Крім того, позивач вказував, що на перехресті вул. Крилова та Г. Карпенко встановлений єдиний наказовий знак 4.2 «Рух праворуч» дії якого зобов`язані дотримуватись всі водії на цій ділянці дороги. Тому, у випадку вмикання попереджувального сигналу праворуч, інші водії могли б подумати, що він буде здійснювати в`їзд на територію подвір`я багатоповерхового будинку, який знаходиться на цьому перехресті.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2020 року адміністративний позов задоволений частково.
Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 16.08.2020 року серія ЕАМ № 2986964, складена відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУПАП - скасована.
В частині позовних вимог про закриття провадження у справі - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив про неврахування судом першої інстанції доказів, наданих відповідачем, а саме, суд не надав оцінки відеозапису, з якого вбачається вчинення позивачем правопорушення.
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.
Суд встановив, що 16 серпня 2020 року о 11:25:36 год. інспектором УПП в Миколаївській області Жоржем А.Р. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАМ № 2986964, якою ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом FORD KUGA НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. 11).
Згідно даної постанови правопорушення полягає в тому, що 16.08.2020 11:13:20 в м. Миколаїв вул. Генерала Карпенко-Крилова водій ОСОБА_1 , керуючи вищевказаним ТЗ не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті з вул. Крилова на вулицю Генерала Карпенка, а саме праворуч, чим порушив п. 9.2.б ПДР - Порушення попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач рухався по єдиній у зазначеному в постанові місці дорозі та відповідно до її конфігурації, напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту. Заокруглення дороги праворуч в даному випадку не може розцінюватись як здійснення водієм такого маневру як поворот та не зобов`язує водія включати світловий покажчик повороту.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, всі сумніви про доведеність провини особи трактуються на її користь, таким чином суд дійшов висновку, що адміністративний матеріал не містить доказів.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
За змістом ст. ст. 258, 276, 277 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, розглядаються уповноваженою особою невідкладно, після виявлення правопорушника та отримання відомостей про суб`єкта цього правопорушення.
Відповідно до вимог ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Нормами ч.2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
За приписами статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України «Про національну поліцію».
При цьому норма статті 31 Закону України «Про національну поліцію» є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.
Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».
Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.
Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Частиною 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції відеозапису, наданого відповідачем, на якому зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на таке.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Така позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 13 лютого 2020 року в адміністративній справі №524/9716/16-а.
Також, враховуючи матеріали справи (а.с.  5-10),  апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції стосовно того, що рух у зазначеному в оскаржуваній постанові місці дорозі відповідно до її конфігурації, підтверджує те, що позивач напрямку руху не змінював та не вчиняв жодних маневрів, які б зобов`язували його вмикати світловий покажчик повороту. Заокруглення дороги праворуч в даному випадку не може розцінюватись як здійснення водієм такого маневру як поворот та не зобов`язує водія включати світловий покажчик повороту.
Відповідно до матеріалів справи, на перехрещуванні доріг вул. Крилова та Г. Карпенка у м. Миколаєві встановлений наказовий знак 4.2 «Рух праворуч», який зобов`язує водіїв рухатись виключно праворуч.
Відповідно до пункту 9.4 ПДР України, подавати сигнал покажчиками повороту або рукою належить завчасно до початку маневру (з урахуванням швидкості руху), але не менш як за 50-100 м у населених пунктах і за 150-200 м поза ними, і припиняти негайно після його закінчення (подавання сигналу рукою слід закінчити безпосередньо перед початком виконання маневру). Сигнал забороняється подавати, якщо він може бути не зрозумілим для інших учасників руху.
Маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом (пункт 1.10 ПДР України).
Аналіз вказаних положень Правил дорожнього руху свідчить про те, що наявність дорожнього знаку 4.2 «Рух праворуч», виключає можливість водіїв рухатись в інших напрямках, не залежить від дій водія.
Обов`язок вмикати світловий покажчик повороту виникає лише у випадку вчинення водієм маневрів, тобто перед початком руху, перестроюванням, поворотом праворуч чи ліворуч, розворотом, з`їздом з проїзної частини, рухом заднім ходом.
Вказаний попереджувальний сигнал необхідний для інформування інших водіїв про зміну напрямку руху та надання їм можливості скоригувати свої дії (вибрати безпечну швидкість, перестроїтись в іншу смугу руху, тощо) з урахування відповідного маневру водія, який подає попереджувальний сигнал.
При цьому, такий наказовий знак як «Рух праворуч», водії зобов`язані враховувати в незалежності від дій інших водіїв.
За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи  апелянта про вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 12 КУпАП.
Проте, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відмову у закритті справи про адміністративне правопорушення, оскільки відсутність  події і складу адміністративного правопорушення за приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП є підставою для закриття  справи про адміністративне правопорушення. Відповідні наслідки  розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені і п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, відповідно до якого за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення має бути скасоване в частині, якою відмовлено у закриті провадження у справі про адміністративне правопорушення, з постановленням в цій частині нової постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача.
Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2-12, 72-77, 242, 271, 272, 286, 294, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції - задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2020 року у справі №487/4774/20 скасувати в частині, якою відмовлено у закритті провадження у справі про адміністративне правопорушення, та в цій частині ухвалити нову постанову.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В іншій частині рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 листопада 2020 року у справі №487/4774/20 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.