Номер провадження: 22-ц/813/1408/21 
Номер справи місцевого суду: 509/6930/19
Головуючий у першій інстанції Кочко В.К.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря – Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, Одеської міської ради, третя особа – ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини, 

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Процесуальний рух справи у суді першої інстанції.
У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його рідна тітка ОСОБА_3 . За часів життя вона у шлюбі ніколи не перебувала, її батьки та єдиний син ОСОБА_4 померли раніше за неї, онуків вона не мала. Рідний брат померлої та батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому на час смерті ОСОБА_3 позивач, як племінник, залишився єдиним її найближчим родичом та має право на спадщину як спадкоємець другої черги за правом представлення. Але документальні докази родинного зв`язку з спадкодавцем ОСОБА_3 в нього відсутні. Спадкодавець ОСОБА_3 , її рідний брат та батько позивача, так само як у подальшому й позивач, народилися у Кустанайській області Казахстану. Зі слів батька позивачеві відомо, що через оголошення його діда ОСОБА_6 «ворогом народу» в дитинстві його батько з сестрою ОСОБА_3 певний час виховувались в різних дитячих будинках, при цьому його сестра отримала інше прізвище. З 1991 року ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Періодично він приїзжав до тітки в гості та про її смерть дізнався від сусідки, яка повідомила про це по телефону. Позивач власним коштом організував поховання ОСОБА_3 , особисто отримав медичну довідку про причину її смерті та свідоцтво про смерть. Про факт родинних відносин позивача з померлою ОСОБА_3 відомо сусідам останньої.
Позивач постійно проживає в Росії та з метою оформлення права на спадщину 16.01.2018 року уклав з ТОВ «3В Консалтінг» у м.Москв договір доручення №002/18 та видав відповідну довіреність, згідно з якою уповноважив трьох працівників ТОВ «3В Консалтінг» вести його справи та представляти інтереси, пов`язані з отриманням спадщини після смерті тітки ОСОБА_3 .. Довіреність було нотаріально посвідчено нотарусом м.Москва Овсянніковою Т.В. та зареєстровано у реєстрі за №77/844-н/77-2018-2-74. Також ця нотаріус засвідчила справжність підпису позивача на його заяві про прийняття спадщини ОСОБА_3 та зареєструвала цю нотаріальну дію в реєстрі за номером №77/844-н/77-2018-2-75. Позивач стверджує, що таким чином він реалізував своє право на подання заяви про прийняття спадщини в строки, визначені положеннями ст.1270 ЦК України, але з невідомих йому причин заява про прийняття спадщини не була отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Після відкриття спадщини ОСОБА_3 невідомі особи намагалися неправомірно заволодіти її спадковим майном шляхом підробки документів та вчиненням шахрайських дій, тому на думку позивача свого часу саме ці особи могли створити перешкоди для реалізації ним права на прийняття спадщини.
Позивач просить суд встановити юридичний факт родинних відносин, відповідно до якого він є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 та визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в два місяці після набрання судовим рішенням законної сили. 
Відповідач Таїровська селищна рада надала суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач був обізнаний про факт смерті ОСОБА_3 та в межах строків, встановлених для прийняття спадщини, знаходився на території України. Позивач 16.01.2018 року видав довіреність на представництво юридичною компанією його інтересів, але ця компанія не відправила нотаріусу заяву позивача про прийняття спадщини. Спірні спадкові відносини регулюються законодавством України, а ЦК України не передбачає можливість прийняття спадщини через представника, тому спадкоємець майна в Україні повинен самостійно оформити таку заяву про прийняття спадщини, яку він може надіслати поштою, при цьому справжність підпису такого спадкоємця на заявах має бути нотаріально засвідченою. Позивач не вчинив визначених законом дій, незважаючи на відсутність дійсних перешкод для прийняття спадщини. Ці причини не є такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення належних та передбачених законодавством дій. Звертаючись до суду позивач не надав належних та допустимих доказів того, що ним належним чином прийнято спадщину у передбачений законом строк, а також доказів того, що його проживання за межами України у вказаний період було пов`язано з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.
Відповідач Одеська міська рада також направила до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що з доданих до позову документів неможливо встановити родинний зв`язок позивача із померлою ОСОБА_3 , а надані позивачем докази є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми. Позивачем не надано доказів його звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.10.2019 року по справі №520/1738/19 спадщину ОСОБА_3 , що складається з квартири за адресою АДРЕСА_1 , визнано відмерлою. Це рішення набуло законної сили, а тому відсутні підстави для звернення позивача із зазначеним позовом до суду.
У своїй відповіді на відзиви відповідачів позивач звернув увагу суду на те, що кожний з відповідачів у своїх відзивах замовчує факти вчасного належного оформлення позивачем заяви про прийняття спадщини та здійснення невідомими особами дій, спрямованих на злочинне заволодіння спадковим майном ОСОБА_3 з використанням завідомо підроблених документів. Твердження про те, що всі надані позивачем докази є неналежними, недопустимими, недостовірними та недостатніми є голослівними, оскільки ніяк не конкретизовані та нічим не підтверджені. Відповідачі із заявами про те, що додані позивачем до справи документи викликають сумнів з приводу їх достовірності або є підробленими до суду не зверталась. Відразу після похорон ОСОБА_3 він повернувся до Росії та вже там вчиняв дії для прийняття спадщини. На думку позивача наданими ним доказами підтверджується, що він своєчасно вжив всі залежні від нього заходи для прийняття спадщини, але з невідомих причин заява про прийняття спадщини не була отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини. В умовах правової невизначеності відповідно до вимог ЦПК України саме покази свідків можуть підтвердити взаємовідносини померлої із позивачем, а діюче законодавство не передбачає перешкод для звернення до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини у разі набуття законної сили іншим рішенням суду про визнання цієї спадщини відумерлою.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 14 лютого 2020 року задоволено заяву представника позивача, накладено арешт на спадкове майно та заборонено вчиняти відносно нього будь-які дії, а також роз`яснено відповідачам право звернення до суду із заявою про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 25 березня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_2 та залучено її до розгляду справи як третю особу, оскільки 28.12.2019 року на підставі договору купівлі-продажу вона набула право власності на земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: АДРЕСА_2 , яка раніше належала померлій ОСОБА_3 , а рішення по справі може вплинути на її права або обов`язки щодо однієї зі сторін.
Представник третьої особи адвокат Гусаров О.Л. надав суду письмові пояснення, у яких заявлені позовні вимоги не визнав та проти їх задоволення заперечував, посилаючись на те, що у позовній заяві ОСОБА_1 відсутні посилання на обставини, які б об`єктивно свідчили про поважність причин пропуску ним встановленого законодавством України строку для прийняття спадщини. Навпаки, з позову вбачається, що непереборних чи істотних труднощів для вчинення позивачем необхідних дій для прийняття спадщини не було. Так, позивач стверджує та надає докази того, що після смерті ОСОБА_3 приїздив на її похорони, отримував пов`язані з цією подією довідки та свідоцтва, а отже мав об`єктивну можливість подати заяву про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори в м. Одесі. Копії доданих до позовної заяви документів підтверджують лише факт отримання позивачем у січні 2018 року юридичних та нотаріальних послуг в м. Москва (РФ), але жодним чином не можуть свідчити ні про належне виконання ним вимог ст.1269 ЦК України, ні про поважність причин пропуску ним строку прийняття спадщини. Тому на думку представника третьої особи підстав для задоволення вимог позивача про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини немає. Як вбачається із позовної заяви, прізвища усіх родичів позивача і місця їх народження є різними, а будь-яких інші відомості щодо кровної спорідненості позивача із спадкодавцем відсутні. Тому, на думку представника третьої особи, за існуючих обставин суд не може достеменно встановити факт родинних відносин лише на підставі довільних переказів позивачем розповідей покійного батька про історію їх сім`ї. Не зазначення позивачем причин та доказів неможливості одержати або відновити документ, що посвідчує факт родинних відносин, а також відсутність довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів є достатньою підставою для відмови в позові і в частині встановлення факту, що має юридичне значення.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2020 року задоволено заяву представника позивача та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,100 га за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 травня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 червня 2020 року представнику третьої особи було відмовлено у задоволенні його заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Встановлено юридичний факт родинних відносин, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є племінником ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визначено ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , тривалістю в два місяці після набрання судовим рішенням законної сили.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наданих стороною позивача доказів недостатньо для висновку про те, що ОСОБА_1 є племінником ОСОБА_3 . 

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 17 лютого 2021 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 01 березня 2021 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , яке видано Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть №7977 від 02.08.2017 року.
Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
26 лютого 2018 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. видала на ім`я ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 .
В рамках кримінального провадження №42018161160000019 за ч.4 ст.358, ч.4 ст.190 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2018 року за фактом використання завідомо підробленого документа, встановлено, що оформлення приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. спадщини померлої ОСОБА_3 відбувалось на підставі підроблених документів особою, якої фактично не існує.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року по справі №520/9759/18 за позовом виконуючого обов`язки керівника Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_7 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М., про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно: визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкова справа №02/2018, зареєстроване в реєстрі за №565, видане 26.02.2018 року ОСОБА_7 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М.; скасовано рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ярош О.М. від 26.02.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39870059, на підставі якого за ОСОБА_7 визнано право приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно №25015321 щодо реєстрації за ОСОБА_7 права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до мотивувальної частини зазначеного рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2018 року по справі №520/9759/18 померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на праві приватної власності за часів життя належало наступне нерухоме майно: квартира, загальною площею 53,1 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,100 га, розташована на території Таїровської селищної ради у АДРЕСА_2 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 014217; земельна ділянка площею 1,48 га під АДРЕСА_3 у масиві № НОМЕР_2 на території Таїровської селищної ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 045147.
Як показала допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , вона знала ОСОБА_3 , яка була її сусідкою. Останніми роками ОСОБА_3 багато спілкувались з нею, оскільки вони були одинокими людьми. Син ОСОБА_3 помер раніше, як й її рідний брат, який проживав в Москві. У розмовах вона періодично згадувала про сина рідного брата – ОСОБА_9 , який приїжджав до неї з Москви. ОСОБА_3 також їздила до Москви у гості до позивача. Він надавав ОСОБА_3 матеріальну допомогу, в тому числі на ремонт опалення, який вона не встигла зробити. Після смерті ОСОБА_3 в її квартирі на столі знайшли аркуш паперу з номером телефону позивача.
Свідок ОСОБА_10 показав, що ОСОБА_3 була його сусідкою та він знав її майже 30 років. Чоловіка в неї не було, а її син ОСОБА_11 помер 10 років тому. Після смерті ОСОБА_3 він познайомився з її родичем ОСОБА_12 , який саме й займався організацією та фінансуванням поховання.
Свідок ОСОБА_13 перед судом показав, що він працює у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та знав ОСОБА_3 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті останньої у ресторані готелю був влаштований поминальний обід, який оплатив ОСОБА_14 . Позивач також заздалегідь оплатив поминальний обід на 40-ий день з дня смерті ОСОБА_3 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 показала, що вона керує готелем «Роза вітрів» та знала ОСОБА_3 з 2009 року, оскільки належні їм земельні ділянки є суміжними. Чоловіка у ОСОБА_3 ніколи не було, а син помер від туберкульозу. В Москві у ОСОБА_3 жив рідний брат та двоє його дітей. ОСОБА_3 їздила до рідного брата в ОСОБА_16 , а син брата - ОСОБА_17 приїзжав до неї в Одесу, допомагав матеріально, надавав гроші на опалення. Перед смертю ОСОБА_3 розповідала свідкові, що бажає оформити заповіт на сина брата ОСОБА_9 . На похорони ОСОБА_3 позивач приїхав з донькою, він замовляв поминальні обіди в ресторані готелю « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
Вказані покази свідків є логічними, послідовними, доповнюють один одного, при тому, що узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та не суперечать іншим доказам по справі, а тому підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість суд першої інстанції вірно не мав.
Так, рахунком-фактурою б/н від 04 серпня 2017 року, квитанціями до прибуткових касових ордерів №161 від 30.07.2017 року та №201 від 08.09.2017 року також підтверджено, що позивач поніс витрати у зв`язку з похованням ОСОБА_3 .
Згідно з свідоцтвом про народження позивача його батьком був ОСОБА_5 ..
З наданих стороною позивача листів з конвертами поштових відправлень на адресу батька позивача ОСОБА_5 вбачається, що їх автор ОСОБА_3 звертається до адресата як до рідного брата.
Згідно з свідоцтвом про смерть батько позивача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З врахуванням вищенаведених встановлених у судовому засіданні обставин, оцінивши їх у сукупності суд першої інстанції правильно вважав, що позивач дійсно є рідним племінником ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Відповідно до ч.3 ст.1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Згідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 
Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
З аналізу цих норм права можна зробити висновок, що прийняття спадщини є особистісним правом особи, яке вона реалізує шляхом вчинення одностороннього правочину у виді звернення із відповідною заявою, який здійснюється за певних умов і тягне за собою певні юридичні наслідки.
Згідно з ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Зазначену Конвенцію ратифіковано Верховною Радою України 10.11.1994 року, вона набула чинності для України з 14.04.1995 року і, крім іншого, застосовується у відносинах України з Російською Федерацією.
Позивач є громадянином Росії та постійно проживає на території в Російської Федерації.
16 січня 2018 року позивач звернувся до нотаріуса міста Москва Овсяннікової Т.В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті рідної тітки ОСОБА_3 та, таким чином, висловив свій намір та однозначне бажання цю спадщину прийняти. Нотаріус засвідчила справжність підпису позивача на цій заяві та зареєструвала цю нотаріальну дію в реєстрі за номером №77/844-н/77-2018-2-75. 
Крім цього, 16 січня 2018 року позивач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «3В Консалтінг» у м. Москва договір доручення №002/18, відповідно до п.1.1 якого позивач доручив ТОВ «3В Консалтінг» приняти від його імені спадщину після смерті ОСОБА_3 та здійснити збір документів, що підтверджують його спорідненість з померлою для цілей оформлення спадщини.
Цього ж дня позивачем було видано, а нотаріусом м. Москва Овсянніковою Т.В. посвідчено та зареєстровано у реєстрі за №77/844-н/77-2018-2-74 відповідну довіреність, згідно з якою позивач уповноважив трьох працівників ТОВ «3В Консалтінг» вести справи та представляти його інтереси, пов`язані з отриманням спадщини після смерті рідної тітки ОСОБА_3 .
При вирішенні питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне розмежувати обставини щодо вчинення дій, направлених на реалізацію позивачем свого права на прийняття спадщини, та обставини, що пов`язані з направленням цієї заяви про прийняття спадщини нотаріусу в Україні.
Така позиція суду відповідає вимогам справедливості, добросовісності та розумності як загальним засадами цивільного законодавства (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а також узгоджується з правовим висновком, що міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2019 року по справі №554/880/18.
В силу ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінюючи поважність причин пропуску строку прийняття спадщини суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3 п.24 його постанови від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до яких при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини судам необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Вирішуючи по суті позовні вимоги щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що наявними у матеріалах справи письмовими доказами беззаперечно доведено своєчасність вжиття спадкоємцем ОСОБА_1 всіх залежних від нього заходів для прийняття спадщини, в тому числі шляхом звернення із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем свого проживання за межами території України, проте ця заява з незалежних від позивача причин не була отримана нотаріусом за місцем відкриття спадщини в Україні і саме це створило об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для прийняття спадщини позивачем.
При таких обставинах суд першої інстанції вірно вважав, що строк прийняття спадщини був пропущений позивачем з поважних причин, а його спадкові права та законні інтереси підлягають судовому захисту шляхом визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини в порядку, встановленому ч.3 ст.1272 ЦК України.
При цьому суд першої інстанції правильно критично оцінив заперечення відповідачів та третьої особи проти задоволення цього позову, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, не засновані на законі та ним спростовуються.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи . Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України).
За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, але й у доведенні їх переконливості.
Суд додатково звернув увагу на те, що в силу ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Але на підтвердження своїх доводів проти позову відповідачі та третя особа до наданих суду відзивів та пояснень жодного доказу не додали.
З іншого боку, обравши способом захисту права подання позову про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини позивач виконав свої процесуальні обов`язки, пов`язані з тягарем доказування по справі, довів перед судом як фактичні, так й правові підстави своїх позовних вимог, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала. 
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Колегія суддів вважає, що наявних у справі доказів достатньо для встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 червня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01 березня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дрішлюк