Справа № 428/3531/20 
Провадження № 22-ц/810/91/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року                        Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                       Назарової М.В.,
суддів                                                 Кострицького В.В., Лозко Ю.П., 
за участю секретаря                         Красносельської Т.А.,
учасники справи: заявник - ОСОБА_1 , заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження 
апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області
на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16 грудня 2020 року, ухваленого Новопсковським районним судом у складі: судді Стеценко О.С. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа - Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,

в с т а н о в и в:

У квітні 2020 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника, яку мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Хрустальний місто Вахрушево Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України, помер її чоловік ОСОБА_2 , з яким вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Заявниця проживала з чоловіком разом до його смерті за адресою: АДРЕСА_1 та перебувала на утриманні свого чоловіка.
На теперішній час заявниця бажає реалізувати своє право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, однак пенсійним управлінням їй було відмовлено у переході на пенсію її чоловіка з огляду на відсутність довідки про склад родини сім`ї померлого годувальника та документу про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника. 
Тому просила суд встановити факт, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою та перебувала на його утриманні. 
Від Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що заявниця та її чоловік ОСОБА_2 фактично були зареєстровані за різними адресами. ОСОБА_1 згідно довідки № 930001110 від 25.11.2014 переміщена з тимчасово окупованої території за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно іншої довідки № 919-5000224610 від 05.11.2019 перемістилася за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На обліку в управлінні не перебував, ніяких виплат не отримував. Згідно реєстру застрахованих осіб перебував на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області. Крім того, заявниця не надала управлінню документ про перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника. Відповідно до довідки № 4203 від 19.08.2020 розмір пенсії за віком, що нараховується та виплачується заявнику не є нижчим за прожитковий мінімум в Україні встановлений для осіб, що втратили працездатність. Будь-яких доказів надання ОСОБА_2 матеріальної допомоги, яка була постійним та основним джерелом засобів для існування ОСОБА_1 , не надано. 
Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 16 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника, заінтересована особа - управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області задоволено повністю.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та факт перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В апеляційній скарзі заінтересована особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області вважає, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи та просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити заявниці у задоволенні заявлених вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, мають можливість одержання пенсійних виплат лише за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі; заявниця та її померлий чоловік за життя були зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за різними адресами та в різних містах перебували на обліку в ПФУ - зокрема, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області, а ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області не перебував, ніяких виплат не отримував, перебував на обліку в Ізюмському Об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області, а суд на вказане не звернув уваги; заявниця до заяви не надала доказів на підтвердження факту перебування заявниці на утриманні померлого чоловіка; не надала доказів на підтвердження того, що допомога чоловіка для неї була основним і постійним джерелом засобів до її існування, тому встановлення факту сумісного проживання ОСОБА_1 з її чоловіком на день його смерті удвох не породжує жодних юридичних наслідків, від встановлення цього факту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, і для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, що є метою заявниці, необхідно надати документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утримання померлого годувальника; розмір пенсії за віком, що нараховується та виплачується заявниці не є нижчим за прожитковий мінімум в Україні, встановлений для осіб, що втратили працездатність.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2021 року визначено головуючим суддею (суддею-доповідачем) Назарову М.В., склад колегії суддів - Стахової Н.В., Лозко Ю.П. Ухвалою суду від 22 січня 2021 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишено без руху.
Повторним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2021 року вилучено суддю Стахову Н.В. у зв`язку з перебуванням на лікарняному, новий суддя у складі суду -Кострицький В.В. Апеляційне провадження по справі було відкрито 05 лютого 2021 року, ухвалою суду від 23 лютого 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 23 березня 2021 року об 11-й год.
Від представника заявниці ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про невизнання скарги та обґрунтованість рішення суду як ухваленого з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
В судовому засіданні представник заявниці заперечував проти задоволення скарги та підтримав відзив на апеляційну скаргу.
У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися, що не перешкоджає розгляду справи з огляду на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_4 (мовою оригіналу російська), 1939 року народження, та ОСОБА_5 (мовою оригіналу російська), 1945 року народження, уклали шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №22, прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_6 , про що надано копію свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , видане 23.01.1965 (а.с. 5).
Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 24.06.1996, заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Вахрушеве-3 Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6 зв.).
Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 919-5000224610 від 05.11.2019, заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає/перебуває за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).
Відповідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 26.03.2001, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Бориничі Жидачівського району Львівської області, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).
Згідно довідки, виданої управлінням Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області 19.08.2020 за вих. № 4103, вбачається, що заявник ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області і отримує пенсію за віком, пенсія з січня 2016 року по серпень 2020 року складає 119137,44 грн (з січня 2016 року по грудень 2017 року склала 37397,52 грн); станом на день смерті ОСОБА_2 - березень 2017 року пенсія ОСОБА_1 складала 1459,34 грн (а.с. 34).
Згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області 30.09.2020, ОСОБА_2 перебував на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Харківської області і отримував пенсію за віком, пенсія з січня 2016 року по грудень 2017 року склала 56691,14 грн; у 2017 році щомісячний розмір пенсії складав 3820,71 грн (а.с. 75).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Хрустальний (м. Красний Луч), що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданим Сватівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 23 травня 2017 року на підставі відповідного актового запису № 222 від 23.05.2017 (а.с. 4).
Також на підтвердження факту спільного проживання заявниці разом із чоловіком надано довідку, видану відділом життєзабезпечення м. Вахрушево адміністрації м. Красний Луч Луганської області від 17.01.2020 № 75 (а.с. 9).
Своє звернення до суду заявниця обґрунтовує тим, що їй необхідно встановити як факт спільного проживання, так і факт знаходження на утриманні померлого чоловіка, які є юридичними, оскільки від цих фактів залежать її пенсійні права.
Задовольняючи заяву, суд із посиланням на вказані письмові докази та допитавши у судовому засіданні у якості свідка заявницю ОСОБА_1 , яка підтвердила факт свого спільного проживання разом із чоловіком та фактичне знаходження на його утриманні станом на час його смерті з огляду на значне перевищення розміру його пенсії розміру пенсії заявниці, виходив із того, що оскільки розмір доходів ОСОБА_7 значно перевищував розмір пенсії заявниці, тому пенсія померлого чоловіка була для ОСОБА_1 постійним та основним джерелом засобів до існування даної сім`ї і заявниця як непрацездатна особа пенсійного віку перебувала на утриманні свого чоловіка, з яким проживала разом, що має для заявниці юридичне значення у вигляді реалізації її пенсійних прав, що вона позбавлена можливості довести позасудовим шляхом через те, що є внутрішньо переміщеною особою і не може надати документи від відповідних органів влади, що знаходяться на підконтрольній Україні території.
Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів погоджує висновки суду як такі, що ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.
Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058- IV) непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Статтею 5 Закону № 1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються, зокрема: коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.
У частині першій статті 9 Закону № 1058-IV наведено види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону № 1058-IV передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Статтею 36 цього Закону встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Згідно з частиною другою вказаної норми непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону № 1058-IV).
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком і встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року ;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року ;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року ;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року ;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року ;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року ;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року ;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року ;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року ;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року .
Аналіз норм статей 4, 5, 10, 26, 36 Закону № 1058-IV дає підстави для висновку про те, що  чоловік (дружина) став непрацездатними, а саме, досягнув пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього закону, мають право на отримання пенсії (за їх вибором) за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, за умов, що вони були на повному утриманні померлого годувальника, та за умов наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Отже, заявниця ОСОБА_1 як така, що досягнула пенсійного віку відповідно до положень статті 26 Закону № 1058-IV та отримала пенсію за віком, має право перейти на пенсію у зв`язку із втратою годувальника за умови знаходження на повному утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 станом на час смерті останнього.
Відповідно до пункту 2.3. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок), до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім іншого, надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
За документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку (пункт 2.11. Порядку).
Отже, Порядком передбачено встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні померлого годувальника, у разі неможливості надати документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою) на підтвердження перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Як роз`яснено в пункті  8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Вказані приписи закону спростовують помилкові доводи апеляційної скарги про необґрунтованість вимог заявниці ОСОБА_1 з огляду на наявність у неї самостійного доходу у вигляді пенсії в розмірі не нижчому від прожиткового мінімуму, а досліджені судом докази у своїй сукупності є достатніми для правильного висновку суду про перебування ОСОБА_1 на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 .
Посилання в апеляційній скарзі на вимоги ст. 75 СК України про потребу у матеріальній допомозі лише у разі, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують прожиткового мінімуму, встановленого законом, є помилковим, адже вказана норма регулює аліментні зобов`язання подружжя, а в даному випадку юридичний факт перебування на утриманні встановлюється для реалізації заявницею своїх пенсійних прав.
Як помилковим є і довід скарги про недоведеність надання чоловіком заявниці їй допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування.
За змістом частини другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, і сім`я створюється на підставі, зокрема шлюбу.
Довідка № 75 від 17.01.2020 року, видана за місцем проживання заявниці та її померлого чоловіка, тобто на непідконтрольній українській владі території та завірена печаткою організації, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України, містить в собі відомості про спільне проживання подружжя ОСОБА_8 за однією адресою: АДРЕСА_1 , станом на день смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).
Колегія суддів бере до уваги як слушні посилання у відзиві на апеляційну скаргу на так звані «намібійські винятки», сформульовані практикою Міжнародного суду ООН, про те, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження права громадян, і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та Верховного Суду відомості, що містяться у вказаній довідці, беруться до уваги разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємному зв`язку.
Розмір доходів заявниці та її померлого чоловіка свідчать про те, що саме пенсія чоловіка була основним та постійним засобом існування сім`ї, а відтак слугувала його дружині основоположним і систематичним джерелом грошової допомоги зі сторони чоловіка, який за життя взяв на себе обов`язок по її утриманню.
Аналіз вищенаведених норм законодавства в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти такого правового висновку, що законодавством про пенсійне забезпечення визначено, що непрацездатними членами сім`ї, які мають право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону. Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею та знаходження їх на утриманні померлого.
Отже, висновок суду про знаходження заявниці на утриманні у померлого чоловіка доведений належними та достатніми доказами, і висновки суду не спростовуються помилковими доводами апеляційної скарги.
Довід скарги про помилковість висновків суду про встановлення факту проживання заявниці зі своїм чоловіком на тимчасово окупованій території, оскільки заявниця буде у цьому разі позбавлена можливості отримати пенсійні виплати, то вказане є помилковим.
Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа № 243/6391/17) за результатом розгляду спору про припинення виплати пенсії особі, яка перемістилась з району проведення антитерористичної операції дійшов висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Під час розгляду справи № 592/5928/17 у постанові від 25.03.2020 Верховним судом також зроблено висновок про пріоритетність застосування вимоги ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів є безпідставними. 
Отже, вказане припинення пенсійних виплат може мати місце лише у разі прийняття відповідного рішення і за наявності законодавчо встановлених підстав, та підкреслено приорітетність застосування положень ст. 49 закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка містить вичерпний перелік таких підстав.
Підхід, коли скаржник вимагає від заявниці, яка є внутрішньо переміщеною особою, подачі лише документів від організацій, які знаходяться на підконтрольній території України, і ставить від цього в залежність призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, свідчить про можливу дискримінацію громадян України за статусом внутрішньо переміщених осіб та без такого.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм процесуального права та при правильному застосуванні норм матеріального права, а помилкові доводи скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін є ухвалення судом рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області слід залишити без задоволення, а рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16 грудня 2020 року про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту перебування особи на утриманні померлого годувальника - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області залишити без задоволення.
Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 16 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови - 24 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: