Ухвала
18 січня 2021 року
м. Київ
справа №495/10983/17
провадження №61-19358ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 
2020 року у справі за позовом  першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради,про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйов П. Г. звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, та просив визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради 
від 29 грудня 2014 року № 2684 «Про передачу гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0930 га (кадастровий номер 5110300000:02:012:0179) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 », визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії, індексний номер 32264940 щодо земельної ділянки площею 0,0930 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер 5110300000:02:012:0179).
Рішенням Білгород-Дністровського районного суду Одеської області 
від 17 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позову першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйова П. Г. 
до Затоківської селищної ради, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року скасовано. Позов першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, 
ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку задоволено частково. Визнано незаконним рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області від 29 грудня 
2014 року № 2684 «Про передачу гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0930 га кадастровий номер 5110300000:02:012:0179 для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_1 ».
Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32264940, видане 15 січня 2015 року Реєстраційною службою Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області про право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0930 га кадастровий номер 5110300000:02:012:0179 для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
У вересні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга
 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року,у якій заявники просять скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а також на те, що суд не дослідив зібрані у справі докази та  встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 2, частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
В обґрунтування необхідності відступлення від висновку Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 495/6080/17-ц зазначають, що вказана справа характеризується іншим предметом позову, підставами, доказами, що досліджувалися судом. Зокрема, Верховний Суд у зазначеній постанові вказує, що рішення, щодо зміни виду використання земельної ділянки не ухвалювалося жодним уповноваженим органом, а її реєстрація відбулася не на підставі оскаржуваного рішення відповідача, а іншого уповноваженого органу в особі державного кадастрового реєстатора. Натомість, у цій справі зміна виду використання земельної ділянки здійснена прийнятим рішенням Затоківської селищної ради і реєстрація земельної ділянки за ОСОБА_3 відбулася на підставі саме цього рішення. У оскаржувані постанові міститься лише посилання на вказану постанову Верховного Суду та необґрунтовано яким чином її зміст і висновки, що в ній містяться, стосуються справи, яка розглядається.
Дану касаційну скаргу подано з пропуском строку на касаційне оскарження. 
У клопотанні, яке містить касаційна скарга, заявниками порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної постанови відсутній у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 неодноразово подавав до суду заяву про видачу копії судового рішення. Оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції було отримано лише 23 листопада 
2020 року. На підтвердження вказаного надано письмові докази.
Зважаючи на конкретні обставини, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Касаційна скарга  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 2 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктами 
1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду 
від 24 вересня 2020 року.
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року у справі за позовом  першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області до Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку,
Витребувати із Білгород-Дністровського районного суду Одеської області цивільну справу № 495/10983/17.
Надіслати іншим учасникам справи копії касаційних скарг та доданих 
до них документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційні скарги, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, 
у строк до 11 лютого 2021 року. До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         О. С. Ткачук
 
        А. А. Калараш
 
        Є. В. Петров