УХВАЛА
 
30 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 242/3971/17
провадження № 61-4511св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., 
Червинської М. Є., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 
до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 
в Донецькій області, Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року в складі судді Черкова В. Г. та постанову Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року в складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Пономарьової О. М., 
Ткаченко Т. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області 
про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 1 жовтня 2019 року до участі у справі як співвідповідача залучено Фонд соціального страхування України.
 
Справа судами розглядалась неодноразово.
 
Останнім рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Фонду соціального страхування України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 04 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Апеляційний суд дійшов висновку, 
що позивач перебував у трудових відносинах з виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яка припинена 24 листопада 2017 року і правонаступником якої є виконавча дирекція Фонду соціального страхування України, але позивач не був переведений до правонаступника в установленому порядку у зв`язку 
з його відмовою.
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 04 березня 2020 року, 
ОСОБА_1 просить рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 грудня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 28 січня 2020 року скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову 
в повному обсязі.
 
У поданих відзивах на касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та Виконавча дирекція Фонду соціального страхування України просять касаційну скаргу 
ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судові рішення - без змін посилаючись на те, що доводи касаційної скарги є надуманими.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження,  матеріали справи витребувано із Селидівського міського суду Донецької області.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, а саме рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права 
без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку
наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення 
від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, ураховуючи категорію та складність справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки доводи касаційної скарги викликають необхідність перевірки правильного застосування судами норм матеріального 
та процесуального права.
 
Підстави для виклику сторін відсутні.
 
За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 ЦПК України.
 
З урахуванням категорії та складності справи, з огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, справа підлягає розгляду у складі п`яти суддів.
 
Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України 
про поновлення на роботі, зобов`язання укласти трудовий договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу призначити до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                     В. М. Коротун
 
                                                                                                     М. Є. Червинська