ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" березня 2021 р.                                                         Справа №914/1381/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                  Бонк Т.Б.,
Суддів                                                                      Бойко С.М.,
                                                                                Якімець Г.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» за вих. №22-2097 від 04.11.2020 (вх. № місцевого суду 22-2097 від 04.11.200, вх. № апеляційного суду 01-05/3421/20, 01-05/3429/20 від 24.11.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 06 жовтня 2020 року (суддя Запотічняк О.Д., повний текст рішення складено 15.10.2020, м. Львів) 
у справі №914/1381/20
за позовом Приватного підприємства «Ентальпія Плюс», м. Запоріжжя
до відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», м. Львів 
про стягнення 86 210,00 грн. 

ВСТАНОВИВ:
Розгляд справи та вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст.  35,  36,  37 ГПК України   на адресу суду не надходило.  
Відповідно до ч. 13  ст. 8 ГПК України  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами. Судове засідання не проводилось. Учасники провадження не викликались.
Фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.3  ст. 222 ГПК України.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.11.2020, у складі колегії суддів: головуючого судді (судді - доповідача) Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М. та Якімець Г.Г. відкрито апеляційне провадження та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до оголошення на офіційному веб-сайті Західного апеляційного господарського суду, 25.09.2020 судом тимчасово припинено відправку поштової кореспонденції у зв`язку із відсутністю достатнього фінансування.
Ухвалу суду від 30.11.2020 учасникам провадження надіслано на електронні адреси, які, зокрема, учасниками справи зазначено при поданні позовної заяви та апеляційної скарги.
Відповідно  ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  від 23 лютого 2006 року № 3477-IV  практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).
Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:
У червні 2020 року ПП «Ентальпія Плюс» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до АТ «ДТЕК Західенерго» про  стягнення   86  210,00 грн заборгованості, з яких 84     999,09 грн основний борг, 1  024,07 грн  пені та 187, 45 грн 3% річних.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на підставі укладеного сторонами договору про надання послуг № 236/8- 3Э-ЛаТЭС від 06.04.2018 позивач виконав роботи (надав послуги) на загальну суму 84     999,09 грн, виконання яких підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання робіт  №2 за грудень 2019року та №3 за лютий 2020року, які  в порушення умов вказаного договору відповідач не оплатив. У зв`язку з чим на підставі п.7.2 договору  та ст. 625 ЦК України позивач заявив до стягнення 1  024,07 грн  пені та 187, 45 грн 3% річних.
Крім того, у позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача 8  621,06 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

В подальшому, 04.08.2020 на адресу суду першої інстанції надійшла заява позивача, в якій останній просив закрити провадження в частині стягнення основного боргу за договором про надання послуг від 06.04.2018 у сумі 84  999,09 грн, у зв`язку із відсутністю предмету спору, з огляду на те, що платіжними дорученнями від 23.07.2020 №1648883 та №1648884 відповідач повністю сплатив суму заборгованості за основним боргом та просив стягнути з відповідача на користь позивача 1  024,07 грн – пені; 187, 45 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.10.2020 у справі №914/1381/20 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 187,45 грн  3% річних, 2077,03 грн   судового збору та 3000,00 грн  витрат на правову допомогу. В частині основної заборгованості 84  999,09 грн провадження у справі закрито. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції встановив порушення відповідачем умов укладеного сторонами договору щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг, разом з тим, оскільки після подання позову до суду відповідач сплатив основну суму боргу суд закрив провадження в частині стягнення основної заборгованості в сумі 84  999,09 грн. Встановивши, що умовами п.7.2 договору передбачено лише відповідальність виконавця за невиконання (повне або часткове) та/або несвоєчасне виконання своїх зобов`язань  у вигляді сплати неустойки, та відсутні  умови щодо відповідальності відповідача за несвоєчасну оплату наданих послуг,  суд першої інстанції відмовив в задоволенні цих вимог за безпідставністю.
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 187,45грн 3% річних, суд вказав про його правильність та обгрунтованість.
Врахувавши ціну позову, розгляд справи в порядку спрощеного провадження, часткове задоволення позову,  погашення відповідачем основної заборгованості, що в судових засіданнях представник позивача участі не приймав,  обсяг  опрацьованих матеріалів, а  також того факту, що справа не є складною, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу частково не відповідають критерію співмірності витрат, передбаченому ч. 4 ст. 126 ГПК України, та вирішив, що до стягнення з відповідача підлягають понесені позивачем витрати в сумі 3000,00 грн.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Відповідач – Акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3000,00 грн витрат на правову допомогу, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволені вимог позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що всупереч ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України представник позивача не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом саме в межах справи №914/1381/20 і їх вартість, а із наданих до матеріалів справи документів не можна встановити цього переліку. Також відсутня розшифровка витрат часу за видами правової допомоги, представником позивача не надано відповідних належних доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. А отже, на переконання апелянта, відсутня можливість встановити обсяг фактично наданих адвокатом послуг, часу, витраченого адвокатом на їх надання, що дає усі підстави вважати, що розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову. На думку апелянта, дана справа не є складною, оскільки стосується стягнення коштів за укладеним господарським договором, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, основний борг відповідачем було сплачено 23.07.2020.
Крім того, апелянт вказує, що представник позивача у заяві від 24.06.2020 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу зазначає про те, що правова допомога надавалась на підставі договору №01/04/20 від 01.04.2020 про надання правової допомоги та додаткової угоду №7 від 08.05.2020, якою визначено порядок оплати, приймання-передачі та розмір отриманої плати за надану правову допомогу по справі №914/1381/20. При цьому, представником позивача не надано копії вказаної додаткової угоди від 08.05.2020 №7, натомість, надано копію додаткової угоди від 15.06.2020 №8, у зв`язку з чим апелянт стверджує, що наразі неможливо визначити, якою саме додатковою угодою до договору №01/04/20 від 01.04.2020 визначено порядок оплати, приймання-передачі та розмір отриманої плати за надану правову допомогу саме по справі №914/1381/20, додатковою угодою №7, на яку посилається представник позивача у заяві від 24.06.2020 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, чи додатковою угодою №8, копія якої надана ним у справу.
Таким чином, на переконання апелянта, позивачем та його представником не надано належних і допустимих доказів витрат, понесених позивачем на правову допомогу по даній справі.

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно  з ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну правову оцінку доводам, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції  без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, апелянт оскаржує рішення лише в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржане.

Згідно з ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.                       Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3       статті 2 зазначеного Кодексу).
  Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
          Відповідно до   статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Частиною третьою вказаної статті передбачено, що  до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
          За приписами ч. 8 ст. 129 ГПК України  розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
          Відповідно до частин 1-3   ст. 126 ГПК  України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
           Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          
          Згідно з ст. 30 ЗУ “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
          Виходячи з аналізу положень  статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
          Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

В суді першої інстанції інтереси позивача  представляв адвокат Пшець Олександр Вікторович, який діяв на підставі договору   про надання правової допомоги від 01.04.2020 №01/04/20, укладеного Адвокатським бюро «Пшець Олександр» та ПП «Ентальпія плюс»  та ордеру на надання правничої (правової) допомоги   серії ЗП №68044.
Відповідно до п. 1.1. договору про надання правової допомоги бюро приймає доручення клієнта  та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру; складання (з правом підпису від імені Клієнта) процесуальних документів (позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства); представництва та захисту інтересів клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах всіх рівнів під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та кримінального судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, у органах Державної виконавчої служби, Національної поліції України, прокуратури, Державної податкової служби України, правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України. Міністерства юстиції України, тощо з будь-яких питань.
Відповідно до п. 3.1 договору про надання правової допомоги розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена у формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.
15.06.2020 сторони уклали додаткову угода №8 до договору про надання правової допомоги, відповідно до п.1 якої ця угода визначає порядок оплати юридичних послуг у справі №914/1381/20, у якій бюро зобов`язується здійснювати представництво інтересів клієнта у Господарському суді Львівської області.
Вартість послуг визначена на підставі Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару затверджених Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області №57 від 16.02.2018 та Рекомендацій щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару затверджених Рішенням Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018, а саме сторони погодили суму гонорару в розмірі 8  621,06 грн, що становить 10% від ціни позову (п. 2 додаткової угоди).
Отже, розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та    витраченого адвокатом часу.

На підставі договору №01/04/20 від 01.04.2020 сторони  підписали акт №11 приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого, надані бюро послуги по наданню правової допомоги відповідають умовам договору №01/04/20 від 01.04.2020, вартість наданих послуг складає 8  621,06 грн.
Виставлений бюро рахунок №11 від 15.06.2020 на суму 8  621,06 грн позивач оплатив платіжним дорученням №12287 від 19.06.2020 з  призначенням платежу «оплата надання правової допомоги згідно з договором 01/04/20 від 01.04.2020».

Відносно обґрунтованості розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та його (розміру) пропорційності предмету спору, апеляційний суд бере до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 та п.268 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів даної справи, адвокат Пшець О.В. від імені позивача склав та подав до суду позовну заяву про  стягнення   86  210,00 грн заборгованості з відповідним  додатками, подав 25.06.2020 заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, на виконання вимог ухвали суду від 15.06.2020 подав суду 15.07.2020  докази на підтвердження викладених у позовній заяві обставин,  30.07.2020 подав до суду заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу та 17.09.2020 подав відповідь на відзив на позовну заяву.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач подав заперечення щодо заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, які обгрунтовував тим, що позивач не надав детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який би надав можливість встановити розмір витрат, який було понесено позивачем в межах даної справи № 914/1381/20 та правомірність таких витрат. Просив відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч.5  ст.129     ГПК України     під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Водночас за змістом частини 4  статті 126 Господарського процесуального кодексу України  розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5  статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
У розумінні положень частини 5  статті 126 Господарського процесуального кодексу України   зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. 

З оскаржуваного рішення вбачається, що суд врахував подані відповідачем заперечення щодо заяви позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу, дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу частково не відповідають критерію співмірності витрат та задоволив заяву позивача частково на суму 3  000 грн, при заявленій позивачем сумі витрат на правову допомогу 8  621,06 грн.

Щодо посилання апелянта на те, що основну суму боргу відповідачем було сплачено в добровільному порядку, то слід зазначити, що основну суму боргу відповідач сплатив уже після відкриття провадження у справі.
Доводи скаржника про відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката Пшець О.В. та понесення позивачем витрат в суді першої інстанції, а саме адвокат Пшець О.В. від імені позивача склав та подав до суду позовну заяву про  стягнення   86  210,00 грн заборгованості з відповідним  додатками, подав заяву про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, на виконання вимог ухвали суду від 15.06.2020 подав суду докази на підтвердження викладених у позовній заяві обставин,  подав до суду заяву про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу та 17.09.2020 подав відповідь на відзив на позовну заяву.
Виставлений бюро рахунок №11 від 15.06.2020 на суму 8  621,06 грн позивач оплатив платіжним дорученням №12287 від 19.06.2020 з  призначенням платежу «оплата надання правової допомоги згідно з договором 01/04/20 від 01.04.2020».
Крім того,  колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даній справі  розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а відтак є визначеним. 

На підставі викладеного  колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не вірно провів розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, як безпідставні та такі, що спростовані матеріалами справи, оскільки суд першої інстанції задоволив частково заяву позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та зменшив суму витрат на правову допомогу.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат в сумі 3 000 грн та відхиляє як безпідставні доводи апелянта, що суд першої інстанції однобічно підійшов до вирішення питання про розподіл судових витрат.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Пункт 1      статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод     1950 року зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Відповідно до частин 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з ст. 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до  статті 276 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального і процесуального права, тому рішення від 06.10.2020 у справі №914/1381/20   необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст.ст.252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» за вих. №22-2097 від 04.11.2020 (вх. № місцевого суду 22-2097 від 04.11.200, вх. № апеляційного суду 01-05/3421/20, 01-05/3429/20 від 24.11.2020) -  залишити  без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.10.2020 у справі №914/1381/20 - без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строки та в порядку, визначені статтями 286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач):                                                            Т.Б. Бонк

Судді                                                                                                    С.М. Бойко

                                                                                                    Г.Г. Якімець