Номер провадження: 22-ц/813/3281/21 
Номер справи місцевого суду: 522/4307/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Гурської Оксани Віталіївни, ОСОБА_1 про визнання противоправним та скасування рішення, виключення запису, визнання припиненим кредитного договору, визнання припиненим іпотечного договору, зняття заборони відчуження, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П.,-
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного нотаріуса Гурської О.В., ОСОБА_1 про визнання противоправним та скасування рішення, виключення запису, визнання припиненим кредитного договору, визнання припиненим іпотечного договору, зняття заборони відчуження.
Одночасно з позовом представником позивача подана до суду заява про забезпечення позову, шляхом:
- накладання арешту на квартиру, загальною площею 40,2        кв.м. житловою площею 26,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1654694051101, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 ;
- заборони Міністерству юстиції України, його територіальним органам, будь-яким органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (або уповноваженими ними особами або органам), будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, будь-яким нотаріусам, вносити будь-які зміни до державних реєстрів, які стосуються речових прав на нерухоме майно, зокрема, але не виключено, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо відчуження в будь-якій спосіб, продажу, міни, дарування, поставки, передачі в управління, передачі в ренту, передачі в заставу, передачі в іпотеку, передачі в найм (оренду), передачі в позичку, внесення до статутного капіталу господарського товариства, передачі у якості відступного, передачі у якості боргу (в тому числі за мировою угодою, затвердженою судом), будь-якого іншого відчуження або передачі у власність, володіння, користування чи розпорядження квартири, загальною площею 40,2 кв.м. житловою площею 26,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 ;
- заборони вчинення будь-якими особами будь-яких дій щодо відчуження в будь-якій спосіб, продажу, міни, дарування, поставки, передачі в управління, передачі в ренту, передачі в заставу, передачі в іпотеку, передачі в найм (оренду), передачі в позичку, внесення до статутного капіталу господарського товариства, передачі у якості відступного, передачі у якості боргу (в тому числі за мировою угодою, затвердженою судом), будь-якого іншого відчуження або передачі у власність, володіння, користування чи розпорядження квартири, загальною площею 40,2        кв.м. житловою площею 26,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_1 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року, заяву ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 , задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в який просить ухвалу суду скасувати. Прийняти нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, накладання арешту порушує майнові права апелянта, який на законних підставах набув у власність квартиру, судом не прийнято до уваги, що судовим рішенням будуть порушені його права, а також клопотання позивача не містить жодних відомостей щодо зустрічного забезпечення.
У своєму відзиві ОСОБА_4 , представник ОСОБА_2 , зазначає про те, що ухвала суду є цілком законною та обґрунтованою. Постановлена з додержанням вимог норм процесуального права, апеляційна скарга не містить доводів та підстав для скасування ухвали суду.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву  ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Гурської О.В., ОСОБА_1 про визнання противоправним та скасування рішення, виключення запису, визнання припиненим кредитного договору, визнання припиненим іпотечного договору, зняття заборони відчуження, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43236276 від 27.09.2018 року приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гурської О.В., щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;
- виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності номер: 28130295 від 27.09.2018 року, внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43236276, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гурської О.В.;
- визнати припиненим Кредитний договір №0055/05/08-N від 19.09.2005 року, укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 , з 18.11.2015 року;
- визнати припиненим Іпотечний договір від 19.09.2005 року, укладений між АКБ «Форум» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоусовою Н.І., з 18.11.2015 року;
- зняти заборону відчуження майна та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку номер: 28130542, від 19.09.2005 року та запис про реєстрацію обтяження номер: 28130439 від 19.09.2005 року;
- стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 судові витрати.
В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2005 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
В лютому 2020 року позивач розпочав ведення переговорів щодо продажу квартири з потенційним покупцем. Однак, від покупця позивач дізнався, що він нібито не є власником квартири, яку має намір продати, звернувся за правовою допомогою, і дізнався про те, що відповідно до інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником квартири є ОСОБА_1 .
Напередодні, позивач отримав в сільській раді лист-повідомлення від ОСОБА_1 від 25.04.2018 року, щодо зміни кредитора за кредитним договором: №0055/05/08-N від 19.09.2005 року та Іпотечним договором, якому не надав значення, оскільки вважав кредитний договір припиненим, у зв`язку з його повним виконанням, і подумав, що лист-повідомлення є формальністю, пов`язаною з ліквідацією банку, адже з 14.03.2014 року в ПАТ «Банк Форум» було введено тимчасову адміністрацію, а з 16.06.2014 року розпочато процедуру ліквідації банку.
Із отриманого листа-повідомлення вбачається, що 19.04.2018 року між ПАТ «Банк Форум» та громадянином ОСОБА_1 був укладений Договір №1069-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором №0055/05/08-14 від 19.09.2005 року та Договір про відступлення прав за Іпотечним договором, відповідно до умов якого ОСОБА_1 набуває права, належні ПАТ «Банк Форум» за Іпотечним договором.
Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 27.09.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43236276 від 27.09.2018 року, відповідно до якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі Договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором від 19.04.2018 року, та Іпотечного договору від 19.09.2005 року.
Також позивач зазначив, що квартира не вибула із володіння та користування позивача. Таким чином між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із позасудовим зверненням стягнення на іпотечне майно та захистом права власності, що не пов`язане із витребуванням майна із чужого незаконного володіння.
Позивач вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки та відповідно реєстрація права власності на предмет іпотеки відбулася незаконно, що є підставою для скасування рішення про реєстрацію права власності.
Одночасно, представником позивача була подана до суду заява про забезпечення позову, в якій заявник зазначив, що право власності фактично зареєстровано за відповідачем, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відповідач має можливість у будь-який момент здійснити відчуження квартири, при цьому відповідачем було звернуто стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку з порушенням вимог законодавства.
Також заявник зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача, адже в разі продажу квартири, він буде вимушений звертатися із ще одним позовом про витребування квартири із володіння нового власника, у зв`язку з чим звернувся до суду з заявою про забезпечення позову.
Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Згідно п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд керувався тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Судом вірно зазначено, що між сторонами по справі виник спір щодо права власності на квартиру АДРЕСА_2 , яка є предметом спору у вказаній справі, у зв`язку з чим задовольнив заяву про забезпечення позову.
На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги стосовно забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співмірними із заявленими позовними вимогами, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що накладання арешту порушує майнові права апелянта, який на законних підставах набув у власність квартиру, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вимоги забезпечення позову є співмірними з заявленими позовними вимогами та відповідають вимогам цивільно-процесуального законодавства, а суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню позивача до суду за захистом  своїх прав та доведеність дійсного виникнення спору між сторонами, на законних підставах задовольнив заяву, чим забезпечив позов ОСОБА_2 .
Доводи про те, що клопотання позивача не містить жодних відомостей щодо зустрічного забезпеченняє необґрунтованими, оскільки зустрічне забезпечення позову не підлягало застосуванню у вказаній справі про, що зазначив суд першої інстанції (ст. 154 ЦПК України).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 15 березня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра