ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" лютого 2021 р.                                                                 Справа № 914/760/20

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бойко С.М.,                                                                                                                        Бонк Т.Б.,
в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна», вих.№5230-06 від 28 серпня 2020 року
на рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року (підписане 10.08.2020 року), суддя Ділай У.І.
у справі № 914/760/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси», м. Ківерці, Волинська область
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна», с. Ставчани, Пустомитівський район, Львівська область
про стягнення заборгованості в сумі 130 628,83 грн. за договором поставки №2403-П від 01.04.2017
в с т а н о в и в :
25 березня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» про стягнення заборгованості в сумі 130 628,83 грн. за договором поставки №2403-П від 01 квітня 2017 року.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/760/20 позов задоволено: присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Міжрегіональні ресурси» 130 628,83 грн. – основного боргу та 2    102 грн. – судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідач оплату за поставлений товар здійснив частково, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 130 628,83 грн., при цьому, підписання відповідачем видаткової накладної без зауважень, яка є первинними обліковими документами у розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Разом з цим, суд відхилив посилання відповідача на передбачений п.9.2.5 договору поставки обов`язок позивача забрати нереалізований протягом 30 днів від дня поставки товар, оскільки доказів надсилання письмових повідомлень позивачу в порядку, передбаченому розділом 9 договору, суду не надано, натомість, відповідач долучив вимогу про повернення товару від 02 квітня 2020 року, що перевищує строки, погоджені умовами договору в частині повернення товару.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/760/20 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема, зазначає, що 02 квітня 2020 року надіслав на адресу позивача повідомлення про повернення товару на суму 58    902,93 грн., який не був реалізований покупцем протягом 30 календарних днів з дати його поставки, однак, такий товар позивач, всупереч умовам п.9.3 договору поставки, не забрав, чим порушив право покупця на повернення товару. У зв`язку з тим, що позивач не виконав своїх обов`язків щодо прийняття повернутого товару, відповідач вважає, що у нього відсутній обов`язок оплати такого товару.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08 вересня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/760/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» на рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року; позивачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
21 вересня 2020 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вих.№148 від 17.08.2020), в якому останній просить суд рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/760/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначає, що відповідач звернувся до позивача з вимогою про повернення товару вже після закінчення дії договору та лише на суму 58    902,93 грн., в той час як станом на квітень 2020 року у відповідача не було підстав вимагати повернення товару, отриманого в період дії договору. Разом з тим, наголошує, що скаржником зовсім не спростовано решти позовних вимог в частині стягнення 71    725,90 грн.
Ухвалою суду від 07 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.
Заяв про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи від сторін до суду не надходило.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2017 року між ТзОВ «ТД Міжрегіональні ресурси» (в тексті договору – постачальник) та ТзОВ «Рітейл Україна» (в тексті договору – покупець) укладено договір поставки №2403-П (з протоколом розбіжностей від 01 квітня 2017 року), відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 постачальник зобов`язався поставляти і передавати у власність покупцю, а останній – приймати і оплачувати товари за ціною і в асортименті, погодженими сторонами в комерційних специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору і в кількостях, передбачених замовленнями на товар.
Згідно з п.2.2.5 Договору відповідач зобов`язався сплачувати вартість товару в порядку, передбаченому цим договором.
На кожну поставку товару постачальник надає в паперовому вигляді товарну накладну (п.7.1 Договору).
У п.8.1 Договору сторони погодили, що товар, який поставляється покупцеві за цим договором підлягає оплаті в національній валюті України – гривні, в безготівковій формі в терміни, визначені в додатку 3 до цього договору.
Відповідно до п.6.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди від 01 жовтня 2019 року) розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 60 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України або за домовленістю сторін – шляхом попередньої оплати.
Згідно з п.9.2 Договору покупець має право на повернення 100% товару, поставленого постачальником, зокрема, якщо товар не має попиту у споживачів і не був проданий протягом 30 днів від дня поставки, при умові, якщо до кінця строку придатності залишилось не менше 1 місяця.
Повернення товару здійснюється силами і за рахунок постачальника (п.9.1 Договору).
У п.9.3 Договору сторони погодили, що при отриманні відповідного повідомлення про повернення товару, постачальник зобов`язаний забрати такий товар в 7 денний термін.
Відповідно до п.14.1 Договору останній набирає чинності з моменту його підписання представниками обох сторін і діє до 31 грудня 2017 року. В разі закінчення строку договору і відсутності офіційного повідомлення хоча б однією із сторін про небажання продовжувати співпрацю, договір автоматично пролонгується на строк до офіційного повідомлення про його припинення, яке покупець надає постачальникові у формі листа не менше, ніж за 14 календарних днів до дати припинення.
01 лютого 2019 року сторонами укладено додаткову угоду, якою продовжено дію договору до 31 грудня 2019 року (включно). Поряд з тим, сторони погодили, що договір може бути продовжено за взаємною письмовою згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до договору.
На виконання умов договору поставки №2403-П від 01 квітня 2017 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 165    628,83 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:
№МР 00095409 від 06 листопада 2019 року на суму 39 753,97 грн.; накладна підписана з актом приймання товару згідно поданого замовлення від 06 листопада 2019 року; загальна вартість товару, прийнятого за вказаною накладною, становить 15 286,54 грн., про що зазначено в акті приймання);
№МР 00097734 від 13 листопада 2019 року на суму 2 183,92 грн.;
№МР 00102026 від 27 листопада 2019 року на суму 25 786,67 грн.;
№МР 00104076 від 04 грудня 2019 року на суму 36    597,84 грн.;
№МР 00107097 від 13 грудня 2019 року на суму 20 820,24 грн.;
№МР 00107450 від 13 грудня 2019 року на суму 1 782,57 грн.;
№МР 00108638 від 18 грудня 2019 року на суму 941,19 грн.;
№МР 00108639 від 18 грудня 2019 року на суму 41 004,50 грн.;
№МР 00109928 від 23 грудня 2019 року на суму 8 328,10 грн.;
№МР 00111043 від 24 грудня 2019 року на суму 12 897,26 грн.
Відповідач отриманий від позивача товар оплатив лише частково в сумі 35 000 грн. – 20 лютого 2020 року, що підтверджується випискою з рахунку позивача.
Відтак, неоплаченим залишився товар на суму 130    628,83 грн.
У зв`язку з чим, у березні 2020 року ТзОВ «ТД Міжрегіональні ресурси» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ТзОВ «Рітейл Україна» заборгованості в сумі 130 628,83 грн. за договором поставки №2403-П від 01 квітня 2017 року.
02 квітня 2020 року відповідач звернувся до позивача з письмовою вимогою про повернення товару на загальну суму 58 902,93 грн., у зв`язку з тим, що такий товар не має попиту у споживачів і не був проданий протягом 30 днів від дня поставки.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).
Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.
В силу положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У п.6.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди від 01 жовтня 2019 року) сторони погодили, що розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 60 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України або за домовленістю сторін – шляхом попередньої оплати.
Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено судом вище, відповідачем порушено свої зобов`язання за договором щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим, в нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 130    628,83 грн. Докази сплати вказаного боргу у матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надано.
Щодо доводів відповідача про його право на повернення товару, колегія суддів зазначає наступне:
У п.п.9.2 та 9.3 Договору сторони погодили, що покупець має право на повернення 100% товару, поставленого постачальником, у випадку, зокрема, якщо товар не має попиту у споживачів і не був проданий протягом 30 днів від дня поставки, при умові, якщо до кінця строку придатності залишилось не менше 1 місяця; при отриманні відповідного повідомлення про повернення товару, постачальник зобов`язаний забрати такий товар в 7 денний термін.
Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на право повернути нереалізований товар, оскільки 01 лютого 2019 року сторонами укладено додаткову угоду, якою продовжено дію договору поставки до 31 грудня 2019 року (включно); поряд з тим, сторони погодили, що договір може бути продовжено за взаємною письмовою згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до договору. В матеріалах справи відсутні докази продовження дії договору поставки на новий строк, отже, такий договір припинився з 01 січня 2020 року. При цьому, враховуючи п.6.1 Договору (з урахуванням додаткової угоди від 01 жовтня 2019 року) відповідач повинен був оплатити поставлений позивачем товар протягом 60 календарних днів з дня отримання товару, а враховуючи останню поставку товару, стягнення заборгованості з оплати якої є предметом цього спору (а саме: №МР 00111043 від 24 грудня 2019 року на суму 12 897,26 грн.), відповідач повинен був оплатити товар за такою накладною до 21 лютого 2020 року (включно).
Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним звернення відповідача з вимогою до позивача про повернення товару лише 02 квітня 2020 року, тобто після закінчення дії договору, після спливу строку оплати поставленого товару та після звернення позивача до суду з цим позовом.
Більше того, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно вимоги про повернення товару від 02 квітня 2020 року відповідач просив позивача забрати товар, поставлений останнім згідно накладних, що не стосуються позовної вимоги у цій справі, зокрема, і товар, поставлений ще у березні-квітні 2019 року, стягнення заборгованості з оплати за який не є предметом цього спору.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Беручи до уваги наведені вище обставини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 130 628,83 грн. заборгованості за договором поставки №2403-П від 01 квітня 2017 року.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 04 серпня 2020 року у справі №914/760/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рітейл Україна» – без задоволення.
Матеріали справи №914/760/20 повернути до Господарського суду Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бойко С.М.

          Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.