КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №355/1598/19                                           Головуючий у І інстанції - Коваленко К.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/5034/2021       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

                                                                       ПОСТАНОВА
                                                               ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 

        04 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Оніщука М.І., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,

 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 22 січня 2021 року про задоволення подання державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Бедарської Ю.П. про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , в якому проживає ОСОБА_2 в справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради про встановлення місця проживання малолітньої дитини та виконання рішення суду шляхом передачі малолітньої дитини за місцем проживання матері,-
                                                                   встановив:
       
20.01.2021 року державний виконавець Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Беднарська Ю.П. звернулася до суду з поданням про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , в якому проживає ОСОБА_2 .
В обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, 18.12.2020 року державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Беднарською Ю.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення №2/355/68/20 від 26.08.2020 року, виданого Баришівським районним судом Київської області про виконання рішення суду шляхом передачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 до матері ОСОБА_3 , у постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем надано строк боржнику - 10 робочих днів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» - для виконання даної ухвали, перевірка виконання рішення суду назначено на 06.01.2021 року.

 
Вся кореспонденція надсилалася боржнику рекомендованими листами, про що свідчать списки згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих з Баришівка-1, (боржник навмисно не отримує поштову кореспонденцію), проте згідно ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження»: «Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі» При виході державного виконавця за місце знаходження боржника 06.01.2021 року встановлено, що в назначений день та час боржник ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 були відсутні, що призвело до неможливості провести виконавчі дії, а саме передати дитину від батька до матері. Про що було складено відповідний акт за участі представника органів поліції та служби у справах дітей та сім`ї БСР.
З метою виконання рішення Баришівського районного суду Київської області від 26.08.2020 року просив задовольнити подане клопотання про примусове проникнення до житла.
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 22 січня 2021 року подання державного виконавця Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Беднарської Ю.П. про примусове проникнення до житла задоволено.
Надано дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , де згідно рішення суду 2/355/68/20 від 26.08.2020 року виданого Баришівським районним судом Київської області проживає боржник - ОСОБА_2 та знаходиться неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою проведення виконавчих дій, а саме передачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 до матері ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норма матеріального та процесуального права та просить оскаржувану ухвалу скасувати з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи; а також порушення норм процесуального права, які призвели до помилкової ухвали.

Посилається не те, що твердження державного виконавця про направлення всієї кореспонденції по виконавчому провадженні боржнику  ОСОБА_2 рекомендованими листами та обізнаність його не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки йому не було належним чином повідомлено про  наявність цієї кореспонденції і він зміг її отримати лише 27.01.2021 року особисто на пошті. 
Вказує на те, що судом безпідставно в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали вказано, що він перешкоджає виконанню судового рішення, оскільки державним виконавцем дійсно було  здійснено виїзд до фактичного місця проживання боржника, однак той виявився відсутнім. Відсутність на місці реєстрації не може означати перешкоджанням виконання рішення суду та не допуском до державного виконавця до помешкання.
Зазначає, що він як власник будинку, дозволив державному виконавцю із присутніми з ним працівниками поліції та представниками служби у справах дітей та сім`ї безперешкодно зайти до будинку, що вони й зробили.

 
 
А тому вважає, що судом незаконно і безпідставно, без будь-якого обґрунтування, без ретельної перевірки всіх обставин справи і за відсутності будь-яких належних доказів, які не були надані суду державним виконавцем, було винесено ухвалу про примусове проникнення до належного йому на праві власності житла.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2020 року державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Беднарською Ю.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення №2/355/68/20 від 26.08.2020 рок, виданого Баришівським районним судом Київської області про виконання рішення суду шляхом передачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 до матері ОСОБА_3 .
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за № 213979532 від 25.06.2020 року вказано, що будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , в якому проживає ОСОБА_2 .
06.01.2021 року державним виконавцем здійснено виїзд до місця фактичного проживання ОСОБА_2 з метою виконання ухвали суду, однак останній був відсутній за місцем проживання. Боржник перешкоджає виконанню судового рішення та не допускає державного виконавця до помешкання.
Враховуючи, що подальше виконання рішення суду про повернення дитини не можливе без примусового проникнення до житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 та перебуває у користуванні ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав за необхідне надати дозвіл на примусове проникнення до житла.
Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII«Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження» або Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із вимогами статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.
За наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи виконавець має право безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII).
У відповідності до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального 
 
добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Встановлено, що ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року було вжито заходів забезпечення забезпечення позову шляхом покладення обов`язку на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 негайно повернути малоліитнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за визначеним місцем  проживання матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_2 відповідно до рішеня № 165 від 17.10.2019 року Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини  ОСОБА_4 .
Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16 червня 2020 року вже задовольнялося подання держвиконавця про примусове проникнення до житла.
Надавався дозвіл на примусове проникнення до житла відповідно до ухвали Баришівського районного суду Київської області від (№ 355/1598 пр. № 2-з/355/16/20) від 16.06.2020 р., від 18.06.2020, що належить ОСОБА_1 , що знаходиться в АДРЕСА_1 , де проживає боржник - ОСОБА_2 та знаходиться неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою проведення 
 
виконавчих дій, а саме передачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 до матері ОСОБА_3ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає в АДРЕСА_2 відповідно до рішеня № 165 від 17.10.2019 року Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини  ОСОБА_4 .
У зв`язку з умисним невиконанням ухвали суду про вжиття заходів забезпечення позову, що призвело до неможливості проведення виконавчих дій, 10.07.2020 року по факту не виконання рішення суду гр. ОСОБА_2 (ЄО № 3602 від 09.07.2020 року) відкрито виконавче провадження ЄРДР № 12020110070000352 по ч. 1 ст. 382 КК України, по якому на даний час проводиться досудове розслідування.
Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 26.08.2020 року встановлено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю. Виконати рішення суду шляхом передачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_2 до матері ОСОБА_3 .
11 листопада 2020 року постановою Київського апеляційного суду рішення суду першої інстанції залишено без змін.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 приймав участь особисто (протокол судового засідання від 11 листопада 2020 року а.с. 14 Т. 2).
Встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 . 
Право приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 належить  ОСОБА_1 - батьку ОСОБА_2 
18.12.2020 року державним виконавцем Баришівського районного відділу державної виконавчої служби Беднарською Ю.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення №2/355/68/20 від 26.08.2020 року, виданого Баришівським районним судом Київської області про виконання рішення суду шляхом передачі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від батька ОСОБА_2 до матері ОСОБА_3 , у постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем надано строк боржнику - 10 робочих днів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» - для виконання даної ухвали, перевірка виконання рішення суду назначено на 06.01.2021 року.
Дану постанову боржником отримано 23.12.2020 року згідно зворотнього поштового повідомлення.
При виході державного я за місцем знаходження боржника 06.01.2021 року встановлено, що в зазначений день та час боржник ОСОБА_2 та син ОСОБА_4 були відсутні, що призвело до неможливості проведення вказаних виконавчих дій, про що складено відповідний акт за участі працівників поліції.
Відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 06.01.2021 року держвиконавцем винесена постанова у виконавчому провадженні № АСВП 63956936 про 
 
накладення на боржника штрафу в сумі 1700 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду.
Вимогою держивконавця від 06.01.2021 року борєжнику запропоновано виконати рішення суду в строк до 19.01.2021 року. 
В призначений день та час 19,01,2021 року о 10:10 год. батьки боржника до будинку не впустили, що призвело до неможливості провести виконавчі дії, а саме передати дитину від батька матері.
Відповідно до ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» 19.01.2021 року держвиконавцем винесена постанова у виконавчому провадженні № АСВП 63956936 про накладення на боржника штрафу в сумі 3400 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду.
Таким чином встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, тому ухвалою Баришівського районного суду від 22 січня 2021 року обгрунтовано надано дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований та проживає ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки недоторканість житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.
Оскільки будинок в АДРЕСА_1 , що на праві власноті належить апелянту, про те за цією ж адресою зареєстрований та проживає боржник з дитиною, яку боржник зобов`язаний на виконання рішення суду передату дитину її матері, при цьому боржник ухиляється від виконання рішення суду, тому таке втручання у житло апелянта є виправданим.
Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянт не є учасником виконавчого провадження.
 Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
                                                      постановив:

   Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 22 січня 2021 року залишити без змін.
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль
 
Судді                                                                              М.І. Оніщук
 
                                                                                         Я.С. Мельник