ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 р.	Справа № 520/6033/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
                   представника позивача Гордейчук В.В.
                   представника відповідача Шапошник С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В.,  м. Харків,  по справі № 520/6033/2020
за позовом            ОСОБА_1      
до          Головного управління ДПС у Харківській області                     
             про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі – ГУ ДПС у Харківській обл., відповідач), в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі – ППР) №265-1303/1 від 14.03.2018 та ППР №0040595606 від 10.03.2020.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДФС у Харківській обл.  №265-1303/1 від 14.03.2018.
Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДПС у Харківській обл. №0040595606 від 10.03.2020.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській обл. витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції  ГУ ДПС у Харківській обл. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ППР від 14.03.2018 №265-13/3/1 є правомірним, а висновок суду першої інстанції про те, що технічні характеристики автомобіля позивача не співпадають з характеристиками, визначеними у Переліку Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (далі – Мінекономрозвитку), а відтак автомобіль марки Toyota Land Cruiser 200, 2013 року випуску, не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, є помилковим, оскільки обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості автомобілів покладений на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, а межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті ППР, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 820/4876/17. Крім того, наявність автомобіля в переліку Мінекономрозвитку вже свідчить про те, що такий автомобіль є об`єктом оподаткування, а дані прайс –листів є базою для розрахунку середньоринкової вартості легкових автомобілів, який здійснюється Мінекономровитку. ППР від 10.03.2020 № 0040595606 також є правомірним, оскільки позивачем податковий борг у сумі 20833,33 грн. за ППР від 19.06.2015 б/н  з терміном сплати – 05.01.2016, фактично сплачено 09.09.2016, тобто із затримкою більш ніж 30 календарних днів, що виявлено актом камеральної перевірки від 07.07.2020 № 1005/20-40-56-06/ НОМЕР_1 . Зазначив, що факт порушення контролюючим органом строків направлення ППР не може бути підставою для звільнення платника податку від обов`язку щодо своєчасної його сплати, посилаючись на постанову Верховного Суду від 16.11.2018 у справі № 808/144/18. Вказав, що ним до суду надано копію інтегрованої картки платника (далі – ІКП) позивача, в якій міститься інформація про нарахування ( узгодження) суми податкового зобов`язання у розмірі 20 833 грн. за 2015 рік. 
25.10.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору. 
06.11.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/6033/2020 після усунення недоліків.
06.112020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
У ОСОБА_1 у 2016 році перебував у власності транспортний засіб, а саме: марки Toyota, моделі Land Cruizer 200, з об`ємом циліндрів двигуна 4461 куб.см., 2013 року випуску.
14.03.2018 ГУ ДФС у Харківській області (правонаступником якого є відповідач) було винесене відносно неї ППР №265-1303/1, яким нараховано транспортний податок за 2016 рік на суму 16666,64 грн.
07.02.2020 ГУ ДПС у Харківській обл. відносно позивача проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати сум узгоджених податкових зобов`язань по транспортному податку, за наслідками якої встановлені порушення п.267.8 ст.267 Податкового кодексу України ( далі – ПК України) щодо строків сплати транспортного податку за 2015 рік та складено акт від 07.02.2020 №1005/20-40-56-06/ НОМЕР_1 
На підставі висновків, встановлених в акті перевірки від 07.02.2020 №1005/20-40-56-06/ НОМЕР_1 , ГУ ДПС у Харківській обл. було винесене ППР від 10.03.2020 №0040595606 щодо нарахування за затримку сплати транспортного податку штрафних санкцій у розмірі 20% на суму 4166,67 грн.
Позивач, вважаючи вказані ППР протиправними, звернулась до суд з вказаним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції суд виходив з того, що при винесені ППР від 14.03.2018 №265-1303/1 та ППР від 10.03.2020 №0040595606 відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що свідчить про наявність підстав для їх скасування.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає. 
Вирішуючи питання щодо правомірності ППР від 14.03.2018 №265-1303/1, яким позивачу нараховано транспортний податок за 2016 рік у розмірі 16666,64 грн. колегія суддів виходить з наступного. 
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
24.12.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», який набрав чинності 01.01.2016, яким внесено зміни до ПК України щодо об`єкту оподаткування транспортним податком.
Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
З урахуванням викладеного, з 01.01.2016 платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п`яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.
Станом на 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1378,00 грн. (стаття 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»).
Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2016 складали 1 033 500,00 грн.
Таким чином, об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році були легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500,00 грн. та з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно).
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України).
Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена   постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66, відповідно до положень пункту 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 (Офіційний вісник України, 2013, N 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач ( далі – Порядок №403).
Пунктом 3 Порядку №403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.
Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку №403).
Згідно з п. 5 Методики, ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація. Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.
Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої   законом  на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).
Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції чинній на час спірних правовідносин).
Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
На коефіцієнт коригування ринкової вартості транспортних засобів згідно з додатком 1 та додатком 2 до Методики впливає строк експлуатації транспортних засобів та нормативний середньорічний пробіг. 
Аналіз наведених положень Методики та Порядку № 403 свідчить про необхідність врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.
Судовим розглядом встановлено, що оскаржуване ППР від 14.03.2018 №265-1303/1 прийнято податковим на підставі листа Мінекономрозвитку України від 22.02.2016№3252-08/4797-03, надісланого ДФС України разом з переліком інформації щодо середньоринкової вартість автомобілів.
Як вбачається зі змісту вказаного листа до автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, належить, зокрема, автомобілі марки Toyota, моделі Land Cruizer 200, з об`ємом циліндрів двигуна 4,6 куб.см., до 3 років експлуатації та автомобіль марки Toyota, моделі Land Cruizer 200, з об`ємом циліндрів двигуна 4,5 куб.см., до 1 років експлуатації.
Між тим, позивачу належить автомобіль марки Toyota, моделі Land Cruizer 200, з об`ємом циліндрів двигуна 4461 куб.см. (з урахуванням округлення до найближчого основного розряду дорівнює 4,5 куб.см), 2013 року випуску, тобто зі строком експулатаці більше 1 року (3 роки), що свідчить про те, що технічні характеристики автомобіля, зазначеного у вказаному переліку, не співпадають з технічними характеристиками автомобіля позивача, а відтак зазначений транспортний засіб не міг бути об`єктом оподаткування у 2016 році, що вірно було встановлено судом першої інстанції. 
Відповідно до листа Мінекономіки від 08.04.2020 33821-06/22029-07, наданого на повторний запит представника позивача – адвоката В.В. Гордейчука від 06.04.2020 б/н зазначено, що розрахована у 2016 році згідно з Методикою середньоринкова вартість легкового автомобіля марки Toyota, моделі Land Cruizer 200, з об`ємом циліндрів двигуна 4461 куб.см, 2013 року випуску та пробігом 184679 км (показники одометра при технічному обслуговуванні автомобіля ОСОБА_1 станом на 13.01.2016, надані директором ТОВ «Артсіті» у листві від 06.04.2020 вих.№ 171 на її звернення від 06.04.2020 вх.№ 30) становила 957 375,00 грн ( з ПДВ),  що є меншою за 1 033 500,00 грн, а відтак автомобіль позивача не є об`єктом оподаткування транспортним податком за 2016 рік.
З огляду на викладене та враховуючи викладені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування ППР від 14.03.2018 № 265-1303/1, яким їй нараховано зобов`язання зі сплати транспортного податку за 2016 рік на суму 16666,64 грн, підлягають задоволенню. 
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у справі №820/4876/17, відповідно до якої обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості автомобілів покладений на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, а межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті ППР колегія суддів визнає слушним, між тим зазначає, що технічні характеристики автомобіля позивача не співпадають з характеристиками, визначеними у Переліку Мінекономрозвитку, що не заперечується самим відповідачем в апеляційній скарзі, а відтак він не є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році.
Доводи відповідача про те, що наявність автомобіля в переліку Мінекономрозвитку вже свідчить про те, що такий автомобіль є об`єктом оподаткування, колегія суддів до уваги не бере, оскільки автомобіль із технічними характеристиками автомобіля позивача, у переліку Мінекономрозвитку, наданому податковому органу, не міститься.
Щодо правомірності винесення відповідачем ППР від  10.03.2020 № 0040595606 від 10.03.2020, яким до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату транспортного податку у 2015 році, колегія суддів зазначає. 
Відповідно до п.п. а) п.п. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 ПК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізичні особи сплачують транспортний податок протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Пунктом 126.1 ст.126 ПК України встановлено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Пунктом 76.3 ст. 76 ПК України передбачено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
За приписами п.102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань (яким, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, є, в тому числі, штрафна (фінансова) санкція, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства) платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку, зокрема, сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені).
Статтею 114 ПК України визначено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначених статтею 102 цього Кодексу.
За наслідком системного аналізу вказаних правових норм, колегія суддів зазначає, що камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.02.2019 у справі №820/6357/17, які суд , з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин. 
Отже, норма пункту 102.1. статті 102 ПК України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, (у спірних правовідносинах – за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань ), що було вірно встановлено судом першої інстанції. 
Як вбачається зі змісту акту перевірки від 07.02.2020 транспортний податок за ППР №б/н від 19.06.2015 на суму 20833,33 грн. за 2015 рік позивач мав сплатити не пізніше 05.01.2016, проте фактична сплата податкового зобов`язання у розмірі 20833,33грн. відбулась 09.09.2017, внаслідок чого податковим органом прийнято ППР №0040595606 від 10.03.2020, яким йому нараховано штраф у розмірі 20% на суму 4166,67 грн.
Між тим, дата складення акту перевірки, на підставі якого винесено оскаржуване ППР – 07.02.2020, тоді як відповідачем самостійно визначено, що граничний термін сплати податкового повідомлення-рішення від 19.06.2015р. б/н в розмірі 20833,33 грн.. -  05.01.2016, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перевірку своєчасності сплати позивачем суми узгодженого зобов`язання з транспортного податку за 2015 рік та застосування штрафних санкцій, було здійснено відповідачем через 1494 днів з цієї дати, тобто після спливу 1095 від граничного строку сплати грошових зобов`язань, що є порушенням вимог п.102.1 ст. 102 ПК України та має наслідком скасування ППР №0040595606 від 10.03.2020.
Посилання податкового органу на постанову Верховного Суду від 16.11.2018 у справі № 808/144/18, колегія суддів відхиляє, оскільки вона стосується інших правовідносин, що не є тотожними до спірних.
Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає. 
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний  з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6  Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 року по справі № 520/6033/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  22.01.2021 року