Справа № 428/14439/19 
Провадження № 22-ц/810/36/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року        Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                        Назарової М.В.,
суддів:                        Кострицького В.В., Стахової Н.В.,
за участю секретаря                Красносельської Т.А.,
учасники справи: позивач -  ОСОБА_1 , відповідачі -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження,
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 грудня 2020 року,ухваленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі: судді Посохова І.С. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії, 

                               в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року позивачка  ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , який тривалий час хворів. Під час спільного проживання у шлюбі позивачкою та її чоловіком був придбаний автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору. 
06 вересня 2016 року за місяць до своєї смерті чоловік видав довіреність на ім`я відповідачів, згідно якої вони мали право продати належний позивачці та її чоловіку як придбаний в період шлюбу автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору. Про вказаний факт позивачці не було відомо.
Після смерті ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 заявив позивачці, що він купив автомобіль у її чоловіка за 10 000 гривень за місяць до його смерті. Позивачці про це також нічого не було відомо, грошей вона не бачила, чоловік нічого про це не казав. На прохання позивачки надати документи, які б це підтверджували, відповідач відмовився. Як стало відомо позивачці, в ТСЦ № 4442 м. Сєвєродонецька 16.09.2016 року автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору, згідно з довіреністю від 06.09.2016 року та договором купівлі-продажу, укладеним у ТСЦ, було перереєстровано на відповідача - ОСОБА_2 .
Позивачка вважає, що її чоловік, а так само і вона, були ошукані відповідачами, які скористалися безпорадним станом її чоловіка, в якому той фактично перебував з 2015 року і по день своєї смерті, був під наглядом лікаря невролога амбулаторно та під наглядом сімейного лікаря, в останні місяці життя майже нічого не розумів, тобто він не усвідомлював своїх дій та не міг керувати ними.
Із посиланням на статті 60, 65 СК України, ст. 203, 216, 225 ЦК України позивачка просила суд визнати недійсним правочин від 16.09.2016 року, на підставі якого було переоформлено автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 синього кольору на відповідача ОСОБА_2 , та зобов`язати відповідачів повернути їй в натурі автомобіль ВАЗ 2105 синього кольору.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 грудня 2020 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не з`ясував, на підставі якої саме довіреності було укладено оспорюваний договір, адже матеріали справи містять дві довіреності від 06.09.2016, в який підпис довірителя різний; не з`ясовано питання, за яку саме суму був проданий автомобіль ВАЗ 2105, оскільки в договорі-купівлі продажу вказана сума 2000 грн, а відповідач стверджує, що сплатив 10000 грн; суд вважав, що ОСОБА_4 видав довіреність НВХ 263313 від 6.09.2016 на ім`я відповідачів, але всі обставини справи свідчать про те, що він її не видавав; суд помилково виходив з відсутності висновку експерта щодо неможливості встановити безпорадний стан ОСОБА_4 , але медичні документи, якими встановлені елементи сенсомоторної афазії та атрофії мозку, обставини підписання довіреності від 06.09.2016 року на квартирі ОСОБА_4 , який знаходився у лежачому стані, та умови договору купівлі-продажу свідчать про те, що ОСОБА_4 не міг доручити сторонній людині продати свій автомобіль за 2000 грн; суд помилково зазначив, що позивачка не є заінтересованою особою, оскільки позивачка є спадкоємицею ОСОБА_4 і, враховуючи, що майно ОСОБА_4 вибуло з його володіння протиправно, то цивільні права позивачки порушені; суд необґрунтовано відмовив позивачці у допиті відповідача ОСОБА_2 у якості свідка з приводу виданої йому довіреності.
Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії - Кострицький В.В., Стахова Н.В.
Апеляційне провадження по справі було відкрито 11 січня 2021 року, ухвалою суду від 20 січня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 02 березня 2021 року о 14.30. У зв`язку із перебуванням судді Стахової Н.В. на лікарняному розгляд справи призначений на 16 березня 2021 року о 17-й.
В судовому засіданні позивачка підтримала доводи своєї скарги.
Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 31.01.1967 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 31.01.1967 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 (а.с. 6).
Згідно довіреності від 06.09.2016, посвідченої державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_2 або ОСОБА_3 , кожен з яких може діяти самостійно, продати належний йому на підставі технічного паспорту ТЗ НОМЕР_3 , виданого МРЕВ м. Лисичанська Ворошиловградської області 13 червня 1984 року, автомобіль марки ВАЗ-2105, рік випуску 1981, колір голубий, двигун № НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , шасі № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований у МРЕВ м. Лисичанська Ворошиловградської області 13 червня 1984 року (а.с.24).
16.09.2016 року ОСОБА_4 , який діє в особі ОСОБА_3 , продав ОСОБА_2 належний йому автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16.09.2016 року № 4442/2016/073361 (а.с. 25).
Зазначений договір був зареєстрований в Територіальному сервісному центрі № 4442, про що зроблено відповідне позначення на договорі.
Вказане підтверджується листом Територіального сервісного центру № 4442 від 25.07.2018 року № 31/12/4442-1221, з якого вбачаєьбся, що згідно Єдиного державного реєстру МВС України автомобіль марки ВАЗ 2105, синього кольору, 1981 року випуску, номерний знак  НОМЕР_1 , куз. № НОМЕР_6 , з 13.06.1984 року був зареєстрований за  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації:  АДРЕСА_1 . 16.09.2016 року вказаний автомобіль, згідно з дорученням від 06.09.2016 року та договором купівлі-продажу, укладеним у ТЦС № 4442 м. Сєвєродонецьк, було перереєстровано на гр.  ОСОБА_2 (а.с. 63).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 06.10.2016 року (а.с. 8).
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24.07.2019 у справі № 428/15927/18 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 64-64).
Постановою Луганського апеляційного суду від 03.12.2019 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення посилання на наявність у ОСОБА_4 необхідного обсягу цивільної дієздатності і його вільне волевиявлення під час укладення оспорюваного правочину, а також про вчинення правочину відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388 (зі змінами). В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишено без змін (а.с. 66-70).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та зобов`язання відповідачів повернути автомобіль позивачці, суд в оскаржуваному рішенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 грудня 2020 року виходив з того, що позивачка не довела належними, допустимими та достатніми доказами, що правочин від 16.09.2016 року, на підставі якого було переоформлено автомобіль ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1 , синього кольору на відповідача ОСОБА_2 , є недійсним.
Такий висновок суду відповідає вимогам закону та обставинам справи з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України однією із загальних вимог, дотримання якої необхідно для дійсності правочину, є вимога щодо волевиявлення учасника правочину, яке повинно бути вільним та відповідати його внутрішній волі.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.
Відповідно до вимог частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Довід скарги про безпорадний стан чоловіка, від імені якого під час укладення оспорюваного правочину діяв повноважний представник на підставі нотаріально посвідченої довіреності, не підтверджено належними доказами.
Судом встановлено, що померлий чоловік позивачки у передбаченому законом порядку недієздатним не визнавався. 
Під час розгляду справи у суді першої інстанції на пропозицію суду першої інстанції заявити клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для визначення наявності безпорадного стану на момент правочину позивачка та її представник відмовились, а суд в силу такої засади цивільного судочинства як диспозитивність не наділений правом збирання доказів. 
Посилання позивачки на відчуження належного їм з чоловіком автомобіля внаслідок укладення недійсного правочину не заслуговує на увагу, оскільки Постановою Луганського апеляційного суду від 03.12.2019, апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2019 року змінено в частині певних висновків суду, зокрема, встановлено, що спірний автомобіль ВАЗ 2105, 1981 року випуску, номерний знак  НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя  ОСОБА_7 не є, оскільки він набутий чоловіком позивача на підставі договору дарування у 1984 році і є роздільним майном ОСОБА_4 , який мав право як одноособовий власник відчужувати, розпоряджатись та користуватись цим майном на власний розсуд. 
Помилкові посилання суду на те, що оспорюваним правочином не порушені права позивачки, не впливають на правильність висновків про необгрунтованість позовних вимог, оскільки позивачка дійсно є спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 . 
Довід скарги про нез`ясування судом того, на підставі якої саме довіреності було укладено оспорюваний договір, адже матеріали справи містять дві довіреності від 06.09.2016, в який підпис довірителя різний, нез`ясування питання, за яку саме суму був проданий автомобіль ВАЗ 2105, та інших питань, пов`язаних із видачею ОСОБА_4 довіреності на ім`я ОСОБА_8 , не заслуговує на увагу, оскільки судом правильно дано оцінку наданим сторонами доказам та зроблено висновок про відсутність підстав для визнання правочину, укладеного повноважним представником ОСОБА_4 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, недійсним.
Як помилковим є і довід скарги про порушення судом норм процесуального права з огляду на незадоволення клопотання позивачки про допит у якості свідка відповідача ОСОБА_2 , оскільки допит сторони у відповідності до вимог ст. 234 ЦПК України може мати місце лише за згодою сторони.
Визначальними для правильного вирішення спору є безумовність підтвердження абсолютної неспроможності ОСОБА_4 як в момент видачі їм довіреності відповідачам, так і в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керування ними належними доказами, які по справі відсутні.
Інших підстав для визнання недійсності правочину купівлі-продажу спірного автомобіля від 16.09.2016 року позивачкою не зазначено.
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови - 17 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: