ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року	Львів	Справа № 300/2681/20 пров. № А/857/15591/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Кухтея Р. В., Шевчук С. М.;
за участю секретаря судового засідання –   Гром І. І.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського   окружного адміністративного суду від 03 листопада   2020 року про повернення позовної заяви  в справі № 300/2681/20 (головуючий суддя – Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ) за  позовом    ОСОБА_1 до головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика Івана Івановича про скасування постанов,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2020 року Івано-Франківським   окружним адміністративним судом було зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузика Івана Івановича про скасування постанов від 21.07.2020 про накладення штрафу в сумі 1 700,00 грн. та від 10.08.2020 про накладення штрафу в сумі 3 400,00 грн. за виконавчим провадженням №56510328.
Ухвалою Івано-Франківського   окружного адміністративного суду від 03 листопада  2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанов від 21.07.2020 та від 10.08.2020 за виконавчим провадженням №56510328  повернуто позивачу з усіма доданими до неї матеріалами.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою  суду, позивачем -   ОСОБА_1   було оскаржено його в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, висловлено прохання скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що строк для оскарження постанов державного виконавця позивачем пропущено не було. 
15 грудня 2020 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання постанов державного виконавця, суд апеляційної інстанції залишає дане клопотання без розгляду, оскільки суд апеляційної інстанції до розгляду справи по суті спору не має повноважень зупиняти виконання постанов державного виконавця, а дане клопотання з огляду на його зміст не є заявою про забезпечення адміністративного позову.
Також, 15 лютого 2021 року Восьмим апеляційним адміністративним судом зареєстровано клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи у зв`язку із несприятливими погодніми умовами, а також тимчасовим нездужанням ОСОБА_1 . 
Колегія суддів вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки доказів хвороби ОСОБА_1 суду не представлено, крім того, явка сторін обов`язковою судом не визнавалася, а для даної категорії публічно-правових спорів встановлення обставин, що мають значення для справи, відбувається на підставі наданих учасниками справи письмових доказів.
При цьому, відповідно до приписів частин 2 і 3 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а при необхідності надання усних пояснень для роз`яснення встановлених обставин суд вправі додатково викликати цих осіб.
Відтак, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України  у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін з таких підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує постанови відповідача від 21.07.2020 та від 10.08.2020.  Також встановлено, що з даним позовом позивач звернулася до суду 06.10.2020, тобто після спливу десятиденного строку на звернення до суду з даними позовними вимогами.
Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
При цьому, статтею 287 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.
Так, згідно пункту 1 частини 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач посилається на статтю 99 Кодексу адміністративного судочинства щодо строків звернення до суду, однак вказана норма втратила чинність з 15.12.2017, коли відповідно до Закону України “Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів” №2147-19 від 03.10.2017 набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 15.12.2017).
Також встановлено, що  в заяві про поновлення строку звернення поданої до суду першої інстанції, позивач зазначає, що строк необхідно рахувати з 18.09.2020 – моменту отримання ухвали Івано-Франківського міського суду про закриття провадження у справі №344/10498/16-ц. У такому випадку, на думку позивача, 10-денний строк спливає 05.10.2020. Однак, суд констатує, що в такому випадку 10-денний строк спливає 02.10.2020, при цьому з даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 06.10.2020.
Таким чином, ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після спливу таких строків відносини вважаються стабільними.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа “Стаббігс на інші проти Великобританії”, справа “Девеер проти Бельгії”).
Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі “Перез де Рада Каванілес проти Іспанії” від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У рішенні “Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії” Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).
Наведені правові норми містять в собі презумпцію знання закону, яка полягає в тому, що держава вправі вимагати від громадян, а останні повинні знати зміст законів, нормативно правових актів, що визначають їх правове становище, а також ніхто не може посилатися на незнання про дію нормативно правового акту, якщо такий був офіційно доведений до відома громадян.
Вказана правова позиція також узгоджується з правовою позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 11.04.2018 по справі №826/13046/16.
Частиною 2 статті 123 КАСУ передбачено, що якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Додатково суд зазначає, що у клопотанні про усунення недоліків позивач стверджує, що в позовній заяві від 06.10.2020 не висловлювала думки про те, що 27.07.2020 оскаржила постанову державного виконавця від 10.08.2020, у зв`язку із чим суд звернув увагу на розбіжність доводів позивача, оскільки 27.07.2020 ОСОБА_1 фізично не могла оскаржити постанову державного виконавця від 10.08.2020, тобто винесену через 14 днів після такого оскарження.
У адміністративному позові в 4 і 5 абзаці описової часини ОСОБА_1 зазначила, що “27.07.2020 ОСОБА_1 вчасно подала скаргу до Івано-Франківського міського суду на дії головного державного виконавця Кузика І.І. Із змісту скарги слідує, що предметом оскарження, крім іншого, є постанови від 21.07.2020 та 10.08.2020, винесені головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузиком І.І. на підставі статей 63, 75 Закону України “Про виконавче провадження” про накладення штрафу у сумі 1700,00 грн. та 3400 грн. у виконавчому провадженні №56510328”.
Пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви   в справі, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст. 229, 243, 250, 272, 311, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського   окружного адміністративного суду від 03 листопада   2020 року про повернення позовної заяви  в справі № 300/2681/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року.