П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2728/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
27 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Совгири Д. І.  Матохнюка Д.Б. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.11.2019 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2020 рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії скасовано.
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з заявою в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправним рішення та дій відповідача при виконанні судового рішення у справі № 560/2728/19.
Ухвалою суду від 11.11.2020 заяву ОСОБА_1 в порядку ст.383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Вказаною ухвалою суду встановлено ОСОБА_1 строк для надання відповідної заяви та доказів про розмір судових витрат на професійну правничу допомогу - 5 днів з дня ухвалення цього судового рішення.
18.11.2020 до суду надійшла заява представника позивача про включення до судових витрат позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7750 грн.
Додатковим рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області - задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн за рахунок бюджетних асигнувань Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області (ідентифікаційний код - 40112233).
В задоволенні інших вимог відмовлено.
Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, Регіональний сервісний центр МВС в Тернопільській області подало апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначає, що додаткове рішення суду є незаконним та просить його скасувати.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що правових підстав для відшкодування судових витрат за звернення за заявою в порядку ст.383 КАС України не передбачено жодним нормативно-правовим актом.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом статті 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч.1 та п.1 ч.3 ст.132 КАС України).
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.ч.1 та 2 ст.134 КАС України).
Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 6 та 7 ст.134 КАС України).
За змістом частин 7, 9 статті 139 КАС України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Аналіз вищенаведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зазначено у рішенні від 23.01.2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.09.2019 по справі № 810/2760/17.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що представником позивача до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу додано, договір про надання правничої допомоги від 01.10.2020, додаток №1 від 01.10.2020 до договору від 01.10.202, акт №1 від 16.11.2020 приймання-передачі наданої правової допомоги до Договору від 01.10.2020, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги, рахунок - фактура №16/11/20 від 16.11.2020.
Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 01.10.2020 загальна вартість виконаних робіт, якій надано детальний розрахунок склала 7750,00 грн.
Відповідно договору про надання правничої допомоги від 01.10.2020, додатку №1 до договору від 01.10.2020, Акт №1 приймання-передачі наданої правової допомоги, звіту про витрачений час, рахунку-фактури від 16.11.2020, сума яку відповідач поніс складає 7750,00 грн.
Згідно акту №1 від 16.11.2020 про прийняття-передачі наданих послуг згідно Договору №1 про надання правничої допомоги від 01.10.2020 року встановлено, що адвокатом надано послуги на які витрачено 5 годин 10 хвилин робочого часу.
Таким чином, позивач вважав, що в межах розгляду заяви в порядку ст.383 КАС України по справі № 560/2728/19, ним понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7750,00 грн, які він просить стягнути з відповідача.
Суд першої інстанції, враховуючи категорію даної справи, та те, що в даному випадку представник позивача просить стягнути витрати на правничу допомогу за результатами розгляду заяви в порядку ст.383 КАС України, що не містить значної складності, вважав, що загальна сума понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу становить 1500,00 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір понесених позивачем витрат в сумі 1500,00 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю заяви по справі та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг.
Натомість, відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано заявленого позивачем розміру понесених витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Посилання апелянта на те, що правових підстав для відшкодування судових витрат за звернення за заявою в порядку ст.383 КАС України не передбачено жодним нормативно-правовим актом, колегія суддів не приймає, оскільки  судові витрати складаються серед іншого з витрат, пов`язаних з розглядом справи. Також при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
Суд апеляційної інстанції вказує, що правова допомога позивачу була надана, він поніс витрати на оплату правової допомоги, а тому має право на її відшкодування.
Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.
Відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області залишити без задоволення, а  додаткове  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Матохнюк Д.Б.