ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року		Справа № 300/2079/20 пров. № А/857/449/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р.
розглянувши у відкритому судовому в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року (суддя Чуприна О.В., м.Івано-Франківськ) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фітофарм-Трейд» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фітофарм-Трейд» (далі – ТОВ) звернулося до суду із позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – Головне управління) в якому просило:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 24.07.2020 №0000460402 (далі – ППР);
зобов`язати відповідача внести до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі – ПДВ).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішення, його, в частині задоволених позовних вимог, оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
В апеляційній скарзі із покликанням на окремі обставини справи вказує, що в ході проведення камеральної перевірки встановлено невідповідність обсягів декларування податкових зобов`язань обсягам формування податкового кредиту, тобто висновки акту перевірки ґрунтуються на податковій звітності поданій позивачем.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомленої сторони.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на описані у акті перевірки висновки відповідача з приводу невідповідності обсягів придбання обсягам реалізованої продукції, неможливості підтвердження правомірності відображених показників у деклараціях з ПДВ та необхідності надання позивачем документів щодо будівництва, придбання основних засобів, наказів про введення в експлуатацію основних засобів, контролюючим органом фактично проведено документальну перевірку щодо правильності формування сум бюджетного відшкодування з ПДВ без дотримання передбаченої податковим законодавством процедури її проведення. При цьому, суд наголошує, що висновки відповідача не містять жодних відомостей про наявність у податковій звітності позивача арифметичних чи методологічних помилок. Посилання Головного управління на відсутність інформації про фактичну сплату ТОВ постачальникам за поставлену продукцію та платіжних доручень щодо підтвердження бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за квітень 2020 року, є безпідставним, тому відмовляючи позивачу у здійсненні бюджетного відшкодування за таких обставин, відповідач вийшов за межі проведення камеральної перевірки та діяв протиправно. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що з 10.09.2013 ТОВ зареєстровано, як юридична особа та з 11.09.2013 перебуває на обліку в контролюючого органу, основний вид діяльності КВЕД 02.30 збирання дикорослих недеревних продуктів, фактичний вид діяльності 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 46.22 оптова торгівля квітами та рослинами (т.1 а.с.16).
Головним управлінням 02.06.2020 проведено камеральну перевірку ТОВ з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі – ПДВ) на поточний рахунок платника податку за квітень 2020 року, за результатами якої складено акт від 04.06.2020 №1892/09-19-04-02-11/38891921 (далі – Акт; т.1 а.с.16-19).
Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог, зокрема пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (далі – ПК).
Головним управлінням 24.07.2020 на підставі Акта прийнято ППР, у якому зазначено про відмову в бюджетному відшкодуванні ПДВ у розмірі 268912 грн (т.1 а.с.20). 
Вказані висновки контролюючого органу щодо виявленого порушення ґрунтуються насамперед на тому, що камеральною перевіркою неможливо підтвердити правомірність заявленого бюджетного відшкодування в розмірі 268912 грн, оскільки відсутня інформація про фактичну сплату ТОВ постачальникам за поставлену продукцію. ТОВ не подано завірених копій платіжних доручень щодо підтвердження бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за квітень 2020 року.
Окрім того, камеральною перевіркою встановлено, що причиною виникнення від`ємного значення ПДВ у задекларованих позивачем податкових періодах було формування податкового кредиту, який складався з операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей (далі – ТМЦ) (пальне, оренда приміщення, маркетингові послуги, будівельні матеріали, бетонозмішувач, електротехнічна продукція), в той же час, декларуючи операції з реалізації ТМЦ (висушені частини рослин, плодів) за нульовою ставкою, що є відмінним від придбання. Проведеним аналізом податкових декларацій з ПДВ за періоди 2018-2020 роки встановлено декларування платником придбання у неплатників ПДВ ТМЦ в розмірі 3281 тис грн, у платників ПДВ на загальну суму 1426,8 тис грн, в тому числі ПДВ 237,8 тис грн, при цьому обсяг експортованої продукції за аналогічний період склав 27784 тис грн. Згідно фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2018 рік собівартість реалізованої продукції становила 10927,4 тис грн. Зазначене, на переконання відповідача, засвідчує невідповідність обсягів придбання обсягам реалізованої продукції, що у свою чергу унеможливлює підтвердження правомірності відображених показників у деклараціях з ПДВ, і як наслідок правомірності задекларованого від`ємного значення ПДВ.
Відповідачем у Акті також зазначено, що ТОВ не надано жодних документів щодо будівництва, придбання основних засобів (оборотно-сальдові відомості по рахунках), накази про введення в експлуатацію основних засобів.
Порядок визначення суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, регулюється статтею 200 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Так, відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Пунктом 200.4 статті 200 ПК встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 ПК платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).
Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.
Разом з тим, підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК встановлено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
В силу приписів пункту 76.1 статті 76 ПК камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Таким чином, камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податків податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, використання документів первинного обліку платника податків, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Аналіз достовірності сформованих платником податків показників податкової звітності під час камеральної перевірки не здійснюється, а своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків може бути перевірена контролюючим органом в рамках проведення документальних перевірок у порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №826/13195/16, 24 квітня 2018 року у справі №803/1338/17, 24 вересня 2020 року у справі №822/1221/16.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для прийняття відповідачем ППР стали висновки, викладені в Акті, про те, що формування податкового кредиту, який складався з операцій з придбання ТМЦ (пальне, оренда приміщення, маркетингові послуги, будівельні матеріали, бетонозмішувач, електротехнічна продукція), в той же час, декларуючи операції з реалізації ТМЦ (висушені частини рослин, плодів) за нульовою ставкою; декларування платником придбання у неплатників ПДВ ТМЦ в розмірі 3281,0 тис грн, у платників ПДВ на загальну суму 1426,8 тис грн, в тому числі ПДВ 237,8 тис грн, при цьому обсяг експортованої продукції за аналогічний період склав 27784 тис грн; невідповідність обсягів придбання обсягам реалізованої продукції; не надання документів щодо будівництва, придбання основних засобів (оборотно-сальдові відомості по рахунках), накази про введення в експлуатацію основних засобів.
Тобто контролюючий орган здійснив перевірку достовірності формування позивачем податкового кредиту за квітень 2020 року, що не охоплюється предметом камеральної перевірки, та свідчить про те, що відповідач фактично провів документальну невиїзну перевірку без законних на те підстав.
За таких обставин, враховуючи те, що перевірка позивача проведена з порушенням процедурних вимог ПК, така перевірка відсутня як юридичний факт, що свідчить про відсутність у контролюючого органу компетенції на прийняття податкового повідомлення-рішення за наслідками здійснення цієї перевірки.
При цьому, висновки відповідача не містять жодних відомостей про наявність у податковій звітності позивача арифметичних чи методологічних помилок. Посилання Головним управлінням у Акті на відсутність інформації про фактичну сплату ТОВ постачальникам за поставлену продукцію та платіжних доручень щодо підтвердження бюджетного відшкодування по декларації з ПДВ за квітень 2020 року, суд вважає безпідставним, та зазначає, що відмовляючи позивачу у здійсненні бюджетного відшкодування за таких обставин, відповідач вийшов за межі проведення камеральної перевірки та діяв протиправно.
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, підтвердженням сплати ТОВ грошових коштів своїм контрагентам у період з червня 2018 року по квітень 2020 року за поставлений товар свідчать видаткові накладні, платіжні доручення, банківські виписки про сплату (т.1 а.с.31-250, т.2 а.с.1-152).
Таким чином, враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується висновком суду першої інстанції про те, що ППР, прийняте Головним управлінням на підставі Акта, підлягає скасуванню як протиправне. 
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний  	
Повне судове рішення складено 8 лютого 2021 року.