ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/2075/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Колос І.Б. (головуючий), Бенедисюка І.М. , Булгакової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Малихіної О.В.,

представників учасників справи:
позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка» -  не з`явився,
відповідача 1 - Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України - Чернюшок М.І. (в порядку самопредставництва, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), 
відповідача 2 - Антимонопольного комітету України- Чернюшок М.І. (в порядку самопредставництва, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка»
на рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2020  (суддя        Марченко О.В.)
та постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 (головуючий суддя: Сотніков С.В., судді: Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.)
у справі № 910/2075/20
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка» (далі                           -  Товариство )
до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення АМК) та Антимонопольного комітету України (далі - АМК)
про визнання недійсними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.
1.     ІСТОРІЯ СПРАВИ 
Короткий зміст позовних вимог
Товариство звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Відділення АМК та АМК про:
- визнання недійсним та скасування рішення Відділення АМК, оформленого листом від 23.10.2019 № 67-02/869 щодо розгляду заяви Товариства про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції;
- визнання недійсним та скасування рішення АМК, оформленого листом від 14.01.2020 № 200-29/01-514 про розгляд заяви Товариства про перевірку рішення Відділення АМК № 67-02/869;
- зобов`язання Відділення АМК повторно розглянути заяву Товариства від 22.07.2019 № 5329 про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та ухвалити законне й обґрунтоване рішення про початок розгляду справи або відмову в її розгляді.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що рішення Відділення АМК та рішення АМК про відмову у розгляді заяви про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції є незаконними та необґрунтованими, прийняті на підставі обставин, що не відповідають дійсності та порушують чинне законодавство. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції 
Рішенням господарського суду міста Києва від 22.06.2020 у справі № 910/2075/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020, у задоволенні позову відмовлено, зокрема, з підстав його необґрунтованості. Місцевий господарський суд також зазначив про те, що Товариством пропущений встановлений частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячний строк на оскарження рішення Відділення АМК, яке оформлене листом від 23.10.2019 № 67-02/869. Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, зазначив про те, що вказана норма застосовується лише до рішення, яке прийняте у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а не в даному випадку. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі Товариство просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства задовольнити в повному обсязі.
2.     АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Товариство зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Так, Товариство стверджує, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалені судові рішення, які містять протилежні висновки щодо строку, встановленого частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», що також підтверджує відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах. Скаржник вважає, що Товариство звернулося з позовом до суду у межах визначеного законом строку, оскільки перед цим скористалося наданим йому правом позасудового оскарження листа - рішення органу АМК до Антимонопольного комітету України в порядку, передбаченому частиною другою статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Крім того, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №    910/23000/17.
Доводи інших учасників справи
Відділення АМК у відзиві на касаційну скаргу просило залишити судові акти попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, зазначаючи, зокрема, про незаконність та необґрунтованість доводів касаційної скарги.
АМК у відзиві просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, зазначаючи, зокрема, про необґрунтованість її доводів.
За заявою представника Товариства від 17.03.2021 розгляд касаційної скарги 18.03.2021 здійснювався без участі представника останнього.
3.     СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:
- 22.07.2019 Товариство звернулося до АМК із заявою від 22.07.2019 вих.№ 5329 про порушення приватним підприємцем Сидорчуком В.І. (далі - ПП Сидорчук В.І.) законодавства про захист від недобросовісної конкуренції. Заяву від 22.07.2019 обґрунтовано тим, що Товариство є власником знака для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , який зареєстрований для товарів 30 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (МКТП) «кава, чай, какао, цукор, рис, тапіока, саго, замінники кави; борошно та зернові продукти, хліб; кондитерські вироби, морозиво, мед, сироп мелясовий; дріжджі, пекарські порошки; сіль, гірчиця; оцет, приправи; прянощі; харчовий лід; всі товари, що включені до 30 класу, у тому числі: в`язівні речовини для морозива; заморожені (льодяні) солодощі; льодяні збиті вершки; лід для охолоджування; порошки на морозиво; фруктове морозиво; торти з морозива; шоколадне морозиво». У процесі проведеного маркетингового дослідження Товариству стало відомо про те, що ПП Сидорчук В.І. неправомірно використовує у своїй господарській діяльності з виробництва морозива ділову репутацію Товариства, чим порушує норми статей 4 та 6 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції». Згідно із заявою Товариства, ПП Сидорчук В.І. неправомірно використовує позначення та здійснює копіювання упаковки морозива, виробництва Товариства;
- листом від 31.07.2019 № 127-26/09-9775 АМК повідомив позивача про те, що розгляд заяви від 22.07.2019 вих.№ 5329 доручено Відділенню АМК;
-  за результатом розгляду зазначеної заяви листом від 23.10.2019 № 67-02/869 Відділенням АМК відмовлено Товариству у розгляді справи, у зв`язку з відсутністю ознак порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції. Так, Відділення АМК зазначило про те, що, за наявними у нього документами та матеріалами, в діях ФОП Сидорчука В.І. не вбачається ознак порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, зокрема, порушення, передбаченого статтею 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції»;
- вказаний лист отриманий позивачем у листопаді 2019 року;
-  не погоджуючись з рішенням Відділення АМК про відмову у розгляді справи, Товариство звернулось до АМК із заявою від 12.12.2019 № 5872 про перевірку рішення Відділення АМК від 23.10.2019 № 67-02/869;
- за результатом розгляду зазначеної заяви листом від 14.01.2020 № 200-29/01-514 АМК повідомив позивача про відсутність підстав для перевірки рішення Відділення АМК від 23.10.2019 № 67-02/869, оформленого листом, у зв`язку з тим, що чинним законодавством України про захист економічної конкуренції передбачено вичерпний перелік рішень, які підлягають перевірці АМК у порядку, передбаченому статтею 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції». Заява Товариства не може розглядатися як заява про перевірку рішення у розумінні статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Також судом першої інстанції встановлено, що:
- позов Товариства, зокрема, про оскарження рішення Відділення АМК, яке оформлене листом від 23.10.2019 № 67-02/869, зареєстрований канцелярією суду 13.02.2020 (відповідно до відмітки відділення «Укрпошта Експрес» позовну заяву прийнято до пересилання 11.02.2020);
- позивачем пропущений встановлений частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячний строк на оскарження рішення Відділення АМК, яке оформлене листом від 23.10.2019 № 67-02/869;
- строк на оскарження рішення АМК, яке оформлене листом від 14.01.2020                             № 200-29/01-514, Товариством не пропущений;
- відмова Комітету у розгляді справи, оформлена листом, а не розпорядженням, по своїй суті є рішенням органу АМК, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений у судовому порядку;
- для встановлення факту неправомірного використання позначення має бути визначено суб`єкта господарювання, який раніше почав використовувати відповідне позначення, тобто пріоритет, що й було встановлено Відділенням АМК;
- Відділенням АМК правомірно відмовлено Товариству у розгляді заяви;
- АМК правомірно відмовлено Товариству у перегляді рішення Відділення АМК, оскільки в силу приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції» відмова у розгляді заяви про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції перегляду АМК не підлягає;
- позивачем не доведено, яким чином визнання недійсним, скасування рішення Відділення АМК та рішення АМК може відновити порушене, на думку позивача, право інтелектуальної власності на належні йому торговельну марку та корисну модель.
Судом апеляційної інстанції додатково встановлено, що:
- Рішення Відділення АМК про відмову заявнику у розгляді справи, оформлене листом від 23.10.2019 № 67-02/869 прийняте у межах повноважень, передбачених пунктом 20 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 № 5, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування;
- відповідач-2 правомірно відмовив Товариству у перегляді рішення Відділення АМК, надіславши листа від 14.01.2020 № 200-29/01-514, оскільки відсутнє рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке може бути перевірене в порядку статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції»;
- не має правового значення встановлення судом першої інстанції обставин щодо звернення Товариства в господарський суд із даним позовом про оскарження рішення Відділення АМК від 23.10.2019 із порушенням двомісячного строку, встановленого частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки вказана норма законодавства підлягає застосуванню лише щодо рішення, що прийняте у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а не в даному випадку.
4.     ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права та оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання недійсними та скасування рішень Відділення АМК та АМК, які оформлені листами (від 23.10.2019 № 67-02/869, від 14.01.2020  № 200-29/01-514); зобов`язання Відділення АМК повторно розглянути заяву Товариства від 22.07.2019 № 5329 про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та ухвалити законне й обґрунтоване рішення про початок розгляду справи або відмову в її розгляді.
Верховний Суд зазначає, що згідно з приписами статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення виключно в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.  
За доводами касаційної скарги Товариство зазначало, зокрема, про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме, частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за умови звернення заявника до Антимонопольного комітету України у встановлений законом строк із заявою про перевірку рішення органу АМК. Зокрема, Товариство вказувало, що з позовом до суду останнє звернулося у межах визначеного законом строку, оскільки перед цим скористалося наданим йому правом позасудового оскарження листа - рішення органу АМК до Антимонопольного комітету України в порядку, передбаченому частиною другою статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Дослідивши доводи касаційної скарги у наведеній частині, Верховний Суд зазначає таке.
Так, згідно з приписами статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення, прийняті адміністративною колегією територіального відділення Антимонопольного комітету України, державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у заявах, справах про узгоджені дії, можуть бути перевірені за заявою осіб, які брали участь у справі, або за власною ініціативою у порядку, встановленому Антимонопольним комітетом України. Заява про перевірку рішення може бути подана до Антимонопольного комітету України у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. 
Водночас відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Закінчення строку, визначеного частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів. Отже, передбачений цією статтею строк є присічним. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.06.2020 у справі № 905/1605/19, від 12.02.2019 у справі № 915/352/18, від 08.07.2019 у справі № 915/756/18, від 27.08.2019 у справі № 922/3685/18 від 23.04.2019 у справі   № 910/6538/18.
Таким чином, передбачений цією статтею строк є присічним, його перебіг не переривається і не зупиняється (у тому числі, у випадку перегляду рішення органу АМК у порядку, визначеному приписами 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції»), а закінчення такого строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) АМК та його органів. Зазначене помилково не враховано у доводах касаційної скарги скаржником.
Відмова АМК у розгляді справи, оформлена листом (а не розпорядженням), по своїй суті є рішенням АМК, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений в судовому порядку.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.09.2019 зі справи                                       № 910/23375/17.
З огляду на викладене, помилковим є й висновок суду апеляційної інстанції про те, що приписи частини першої статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. У даному випадку, апеляційний господарський суд не врахував ані правової природи відмови АМК у розгляді справи, яка оформлена листом, ані дійсного змісту наведеної норми Закону.
У свою чергу, суд першої інстанції дійшов заснованого на законі висновку про те, що позивачем пропущений встановлений частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячний строк на оскарження рішення Відділення АМК, яке оформлене листом від 23.10.2019 № 67-02/869. Водночас названий суд безпідставно вдався до аналізу правомірності відмови Відділенням АМК у розгляді справи без урахування того, що встановлений законом строк на оскарження рішення органу АМК є присічним та відновленню не підлягає. Зазначене є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові безвідносно до інших встановлених місцевим господарським судом обставин у цій частині позовних вимог.
З огляду на те, що рішення судів попередніх інстанцій в частині вимоги про оскарження рішення Відділення АМК, яке оформлене листом від 23.10.2019                  № 67-02/869) по суті спору (про відмову в позові) є правильними, Верховний Суд вважає за можливе залишити судові рішення попередніх інстанцій у цій частині без змін, з урахуванням тих мотивів для відмови в позові, які викладені у цій постанові.
Також скаржник обґрунтовував касаційну скаргу з посиланням на  пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, зазначивши, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій стосовно того, чи є відмова АМК у розгляді справи, оформлена листом - повідомленням такою, що може бути оскаржена в господарському суді, не узгоджуються між собою та доводами АМК; такі висновки не відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, а, отже, суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 зі справи №   910/23000/17.
Щодо наведеного, Верховний Суд зазначає таке.
Рішення про відмову має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинно розкривати заявникові мотиви його ухвалення. 
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права і охоронювані законом інтереси.
Відповідно до змісту рішення суду першої інстанції, розглядаючи спір у цій справі, суд першої інстанції, з посиланням на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 зі справи № 910/23000/17 і постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.09.2019 зі справи  № 910/23375/17, зазначив, зокрема, про те, що відмова Комітету в розгляді справи, оформлена листом (а не розпорядженням), по своїй суті є рішенням Комітету, тобто актом індивідуальної дії, що може бути оскаржений у судовому порядку.
Так, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у справі  № 910/23000/17, виходячи із системного тлумачення положень статті 7, 16 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», статті 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та пункту 20 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (Правила розгляду справ), затверджених розпорядженням АМК від 19.04.1994 № 5, відмова АМК у розгляді справи є рішенням АМК, оформленим не розпорядженням, а листом - повідомленням. Отже, таке рішення може бути оскаржене заявником у господарському суді.
Таким чином,  рішення суду першої інстанції у цій справі ухвалене з урахуванням висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 зі справи №      910/23000/17, що спростовує доводи скаржника у цій частині.
При цьому, Верховний Суд погоджується з доводами АМК стосовно того, що відповідна позиція Великої Палати Верховного Суду зі справи №      910/23000/17 стосується права на оскарження суб`єктами господарювання та фізичними особами рішень органів АМК, викладених, у тому числі, у формі листів, саме в судовому порядку. 
Помилковою та необґрунтованою, за даних обставин, є позиція скаржника стосовно розширеного тлумачення і поширення правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №      910/23000/17 на правовідносини з перегляду рішень органів АМК у порядку, передбаченому частиною другою статті 57 «Про захист економічної конкуренції» (в адміністративно - правовій процедурі захисту прав).
Водночас Верховний Суд зазначає й про помилковість висновку суду апеляційної інстанції, згідно з яким: «…не має правового значення встановлення судом першої інстанції обставин щодо звернення Товариства в господарський суд із даним позовом про оскарження рішення Відділення АМК від 23.10.2019 із порушенням двомісячного строку, встановленого частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», оскільки вказана норма законодавства підлягає застосуванню лише щодо рішення, що прийняте у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а не в даному випадку».
У зазначеній частині висновок суду апеляційної інстанції по своїй суті є таким, що не узгоджується з висновком щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/23000/17, а також з послідовною судовою практикою, згідно з якою закінчення строку, визначеного частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) Антимонопольного комітету України та його органів.
У свою чергу, суд першої інстанції у вирішенні спору у зазначеній частині позовних вимог обґрунтовано зазначив про те, що позивачем пропущений встановлений частиною першою статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» двомісячний строк на оскарження рішення Відділення АМК, яке оформлене листом від 23.10.2019 № 67-02/869. 
Водночас Верховний Суд зазначає, що з огляду на викладену позицію стосовно відсутності підстав для застосування висновків Великої Палати Верховного Суду зі справи №      910/23000/17 до правовідносин з перегляду рішень органів АМК у порядку, передбаченому частиною другою статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо правомірності відмови відповідачем-2 (рішення, оформлене листом від 14.01.2020 № 200-29/01-514) у перегляді рішення Відділення АМК, з огляду на відсутність рішення у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке може бути предметом перевірки в порядку приписів статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Так, згідно з частиною першою статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції» унормовано, що рішення, прийняті адміністративною колегією територіального відділення Антимонопольного комітету України, державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у заявах, справах про узгоджені дії, можуть бути перевірені за заявою осіб, які брали участь у справі, або за власною ініціативою у порядку, встановленому Антимонопольним комітетом України.
З огляду на зміст викладеної норми, такий перелік є вичерпним. 
Враховуючи те, що процедура перевірки рішень стосується виключно рішень органів АМК у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та у заявах, справах про узгоджені дії, а заява Товариства не стосувалася перевірки рішення у розумінні статті 57 Закону України «Про захист економічної конкуренції», суди попередніх інстанцій, проаналізувавши зміст  рішення АМК, оформленого листом від 14.01.2020 № 200-29/01-514, його вмотивованість, вичерпність та відповідність чинному законодавству, дійшли заснованого на законі висновку про відсутність підстав для визнання недійсним та скасування наведеного рішення АМК, а, отже, й про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову не спростовують.
Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі «Рябих проти Росії», від 09.11.2004 у справі «Науменко проти України», від 18.11.2004 у справі «Праведная проти Росії», від 19.02.2009 у справі «Христов проти України», від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України», в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.  
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
З огляду на викладене, касаційна скарга Товариства підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій зі справи про відмову в позові - без змін, з урахуванням тих мотивів для відмови в позові, які викладені у цій постанові.
Судові витрати
Понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на скаржника, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Рішення  господарського суду міста Києва від 22.06.2020  та  постанову  Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 зі справи                 № 910/2075/20 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ласунка»  - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    І.     Колос

Суддя                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                     І. Булгакова