ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року	Львів	Справа № 463/3367/20 пров. № А/857/456/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Кушнерика М.П. 
з участю секретаря судового засідання     Пильо І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Личаківський відділ державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2020 року (суддя першої інстанції Гирич С.В., м. Львів),-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Личаківського районного суду м.Львова з позовом до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Личаківський відділ державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №0006-вих-4231/147 від 02.12.2019 та закриття справи.
Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2020 року позов задоволено. Скасовано постанову в.о. начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові Денисяк Т.Г. №0006-вих-2988/13 від 02 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1    за ч.2   ст.188-42 Кодексу України про адміністративні правопорушення   та провадження у справі закрито.
Не погодившись із таким рішенням його оскаржила Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що підставою для вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 став лист Личаківської районної адміністрації про акт попередження від 05.09.2019 року, який складений ЛКП «Господар» на ОСОБА_1 щодо встановлення дверного блоку на місці існуючого вікна (віконного прорізу) за адресою: АДРЕСА_1 . Інспекцією ДАБК у м. Львові було видано наказ про проведення позапланової перевірки № 497-п від 19.09.2019 та направлення для проведення позапланової перевірки від 19.09.2019 № 497-пп на об`єкті «Встановлення дверного блоку на місці існуючого вікна (віконного прорізу) за адресою: АДРЕСА_1 ». За результатами проведеного заходу складено: акт позапланової перевірки від 02.10.2019, яким встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення позапланової перевірки, у період з 19.09.2019 по 02.10.2019, не допущено посадових осіб Інспекції ДАБК у м. Львові, для здійснення позапланової перевірки об`єкту будівництва «Встановлення дверного блоку на місці існуючого вікна (віконного прорізу) за адресою: АДРЕСА_1 »; протокол про адміністративне правопорушення від 02.10.2019 щодо ОСОБА_1 за ч.2   ст.188-42 КУпАП; припис про забезпечення у 10-ти денний термін проведення позапланової перевірки дотримання вимог містобудівного законодавства на об`єкті будівництва. Вказані документи було надіслано позивачу поштою 15.10.2020, що підтверджено супровідним листом Інспекції від 07.10.2020, квитанцією ПАТ «Укрпошта» про надіслання рекомендованого відправлення від 15.10.2020, яке повернулось відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання. В подальшому, з метою повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення неодноразово надсилались листи із зазначенням вищевказаної інформації, що підтверджується долученими копіями листів та квитанціями ПАТ «Укрпошта» про надіслання рекомендованих відправлень. За результатами розгляду вищезгаданих акту перевірки та протоколу про адміністративне правопорушення 02.10.2019 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 0006-вих-4231/147 від 02.10.2019 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100 грн. Оскаржувана постанова була надіслана ОСОБА_1 03.12.2019, що також підтверджується листом Інспекції від 02.12.2019 та квитанцією ПАТ «Укрпошта» про надіслання рекомендованого відправлення від 13.12.2019. Просить скасувати оскаржене рішення суду від 12 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Позивач, ні її представник в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.
У судовому засіданні представник відповідача Карнидал В.В.. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02.10.2020 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 про те, що за результатами позапланової перевірки «Встановлення дверного блоку на місці існуючого вікна (віконного прорізу) за адресою: АДРЕСА_1 » виявлено порушення: за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 19.09.2019 по 02.10.2019 не допущено посадових осіб для здійснення позапланової перевірки об`єкта будівництва «Встановлення дверного блоку на місці існуючого вікна (віконного прорізу) за адресою: АДРЕСА_1 », чим порушено вимоги п.1 ч.2   ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»   та пп.1 п.11 «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», за що передбачена відповідальність за ч.2   ст.188-42 КУпАП. В протоколі зазначено, що в останній день перевірки для підписання протоколу ОСОБА_1 не з`явилася, підписи особи відсутній.
Постановою в.о. начальника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові Денисяк Т.Г. №0006-вих-2988/13 від 02.12.2019 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2   ст.188-42 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн.
У вказаній постанові зазначено, що при проведенні позапланової перевірки на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 19.09.2019 по 02.10.2019 не забезпечено доступ посадових осіб Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю у м.Львові до об`єкту будівництва для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що акт від 02 жовтня 2019 року та протокол про адміністративне правопорушення від 02 жовтня 2019 року був складений без участі позивача. Жодних доказів того, що після складання акту позивача було запрошено для складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем не надано як і даних про своєчасне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення у сфері містобудівної діяльності немає, справу розглянуто за відсутності позивача чи її представника. Надані суду копії листів та квитанцій про направлення поштової кореспонденції не підтверджують факт їх отримання позивачем. Протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, в якому зазначена дата розгляду справи про правопорушення у даній сфері   02 жовтня 2019 року, позивачем не отримано. У матеріалах справи немає доказів, які б свідчили про ухилення позивача від отримання повідомлення. Отже, відповідач не довів, що про час розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності позивач був поінформований належним чином.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до ст.90 КАС України   суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з частиною першою та другою статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль – це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі Положення №553) державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.
Згідно з пунктом 7 Порядку №553 позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи інспекції.
Відповідно до частини першої пункту 9 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.
Згідно з пунктом 13 Порядку №553 суб`єкт містобудування щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль має право: вимагати від посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю дотримання вимог законодавства; перевіряти наявність у посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю службових посвідчень; бути присутнім під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю; за результатами перевірки отримувати та ознайомлюватись з актом перевірки, складеним органом державного архітектурно-будівельного контролю; подавати в письмовій формі, зокрема через електронний кабінет, свої пояснення, зауваження або заперечення до акта перевірки, складеного органом державного архітектурно-будівельного контролю за результатами перевірки.
Згідно з пунктами 16 та 17 Порядку №553 за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.
У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис).
З аналізу наведених норм слідує, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю здійснюють, зокрема позапланові перевірки суб`єктів містобудування на предмет дотримання ними під час здійснення будівництва вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності та інших нормативних актів, що регулюють даний вид діяльності та під час здійснення такого контролю мають право на безперешкодний доступ на місце будівництва об`єкта та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню.
Вказаному праву контролюючого органу кореспондує право суб`єкта містобудування бути присутнім під час здійснення перевірки, або забезпечити присутність своїх представників, в разі дотримання посадовими особами порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. В такому разі допуск до проведення перевірки є обов`язком такого суб`єкта містобудування.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, акт від 02 жовтня 2019 року та протокол про адміністративне правопорушення від 02 жовтня 2019 року був складений без участі позивача, даних про вручення такого суду не надано.
Із матеріалів справи видно, що відповідач листом від 19.11.2019 повідомляв ОСОБА_1 , що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 02.12.2019. Однак належних доказів про вручення позивачу такого повідомлення суду не надано.
Порядком накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженим   постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1995 №244   (далі – Порядок №244) визначено процедуру накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, що передбачені   Законом України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», пунктом 13 якого визначено, що протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності підписується особою, яка його склала, суб`єктом містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, а також свідками (у разі наявності).
У разі відмови суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, від підписання протоколу або ознайомлення з ним уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, робить про це відповідну відмітку в ньому.
Суб`єкт містобудування, який притягається до відповідальності за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які є його невід`ємною частиною, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.
Згідно з пунктом 14 Порядку №244 під час складання протоколу уповноважена посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, що складає протокол, роз`яснює суб`єкту містобудування, який притягається до відповідальності, його права та обов`язки, передбачені Законом та цим Порядком, а пунктом 17 останнього визначено, що справа може розглядатися за участю суб`єкта містобудування, який притягається до відповідальності, або його уповноваженого представника, експертів, інших осіб.
Відомості про час і місце розгляду справи повідомляються суб`єкту містобудування, який притягається до відповідальності, та іншим особам, які беруть участь у розгляді справи, не пізніше як за три доби до дня розгляду справи.
Неприбуття суб`єкта містобудування у визначений час і місце не перешкоджає розгляду справи.
Отже, наведеними нормами спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача, що достатнім є лише направлення матеріалів перевірки суб`єкту містобудування, без встановлення факту їх отримання.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, де у рішенні від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» зазначається, що справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальний характер з усіма гарантіями   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року. Крім того відповідно до принципу рекомендацій № R (91) 1 Комітету - Міністрів Ради Європи державам - членам стосовно адміністративних санкцій, окрім сформульованих у резолюції (77) 31 принципів справедливо адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватись такими принципами: особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину; вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані; вона або її представник інформується стосовно характеру доказів зібраних у справі проти неї; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Відтак, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає складення протоколу про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з врученням їй копії протоколу. В процесі розгляду справи особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна бути забезпечена можливість користуватись правами, визначеними Порядком №244.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовується матеріалами справи, жодних доказів того, що після складання акту позивача було запрошено для складання протоколу про адміністративне правопорушення відповідачем не надано як і даних про своєчасне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення у сфері містобудівної діяльності немає, справу розглянуто за відсутності позивача чи її представника, вказані обставини не спростовані відповідачем. Надані суду копії листів та квитанцій про направлення поштової кореспонденції не підтверджують факт їх отримання позивачем.
Викладене свідчить про наявність порушень процедури оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення та порушень процедури розгляду цих матеріалів.
Зокрема, факт неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною, як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постановах від 31.10.2019 у справі № 822/681/16 та від 14.11.2019 № 815/1570/16.
Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи є обґрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що рішення суду у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в ній повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 листопада 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	М. П. Кушнерик