ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/396/20 пров. №А/857/15651/20 А/857/15513/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді –                                     Макарика В.Я.

суддів –                                                          Запотічного І.І., Матковської З.М.

за участю секретаря судового засідання – Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційні скарги Міністерства юстиції України на рішення та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 13 жовтня 2020 року та 05 листопада 2020 року ( головуючий суддя в суді першої інстанції Качур Р.П.) у справі № 380/396/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування наказу,-

                                                                В С Т А Н О В И В:          

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2959/к від 11.10.2019 “Про накладення дисциплінарного стягнення”.
26 жовтня 2020 року представник позивача Школьна А.В. подала заяву про ухвалення додаткового рішення у якій просила стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправними дій та скасування наказу задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України “Про накладення дисциплінарного стягнення” № 2959/к від 11.10.2019.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001 м. Київ вул. Городецького 13; код за ЄДРПОУ 00015622) сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.
Додатковим рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 05 листопада 2020 року заяву представниці позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі № 380/396/20 задоволено частково. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001 м. Київ вул. Городецького 13; код за ЄДРПОУ 00015622) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 7000 (сім тисяч) гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Міністерство юстиції України подало апеляційні скарги, в яких просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог та заяви про ухвалення додаткового рішення повністю.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права, рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, без врахування принципу верховенства права з підстав викладених в апеляційній скарзі.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча третя особа належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої  статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України  не перешкоджає розгляду справи за її відсутності.
Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що З 01.02.2019 на підполковника внутрішньої служби Коталєвіца Григорія Дмитровича наказом Міністерства юстиції України № 319/к від 29.01.2019 покладено виконання обов`язків начальника Державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” (а.с. 14).
На виконання доручення Прем`єр-Міністра України Гройсмана В.Б. № 19693/1/0-18 від 21.06.2018 щодо вжиття заходів з проведення перевірок із залученням місцевих державних адміністрацій та уповноважених органів управління для виявлення фактів ухилення від сплати обов`язкових платежів до Державного бюджету України за використання державного майна і оренди зазначеного майна проведено перевірку Державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)”, про що складено довідку № 195-231/02/2019 від 19.02.2019 та направлено матеріали перевірки до Міністерства юстиції України як уповноваженого органу управління для прийняття відповідних рішень.
Міністерством юстиції України видано наказ про проведення службового розслідування № 2073/7 від 30.05.2019, згідно з яким начальнику Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України, генерал-майору внутрішньої служби ОСОБА_2 наказано провести службове розслідування щодо невиконання або неналежного виконання в.о. начальника державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань, та порушень фінансово-господарської діяльності установи.
У зв`язку із невідповідністю вимогам Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі, затвердженому наказом Міністерства юстиції України за № 295/26740 від 19.03.2015, висновок цього службового розслідування затверджено не було.
У зв`язку з цим наказом Міністерства юстиції № 2725/7 від 18.07.2019 призначено повторне службове розслідування.
Наказом Міністерства юстиції України “Про проведення службового розслідування” № 2725/7 від 18.07.2019 Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України доручено проведення нового службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання в.о. начальника державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань, та порушень фінансово-господарської діяльності установи.
На виконання наказу Міністерства юстиції України № 2725/7 від 18.07.2019 та наказу Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України № 222/Од-19 від 12.08.2019 створено комісію та проведено службове розслідування щодо невиконання або неналежного виконання в.о. начальника державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань, та порушень фінансово-господарської діяльності установи.
Наказом Міністерства юстиції країни “Про продовження строку проведення службового розслідування” № 3153/7 від 16.08.2019 строк проведення службового розслідування, що здійснюється на підставі наказу № 2725/7 від 18.07.2019, продовжено на один місяць.
Міністерством юстиції України 12.09.2019 затверджено висновок службового розслідування, проведеного відповідно до вищезазначеного наказу (а.с. 17-20).
За результатами службового розслідування Комісією зроблено висновок, що в.о. начальника установи підполковник внутрішньої служби ОСОБА_1 внаслідок власної бездіяльності не вживав відповідних заходів реагування, спрямованих на дотримання персоналом установи службової дисципліни та належного виконання своїх службових обов`язків, чим порушив свої службові обов`язки, визначені підпунктом 10 пункту 9 Положення про державну установу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2123/5 від 27.06.2018. Відтак комісією запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани в.о. начальника державної установи підполковника внутрішньої служби Коталєвіца Григорія Дмитровича.
Наказом Міністерства юстиції України № 2959/к від 11.10.2019 накладено дисциплінарне стягнення - оголошено догану в.о. начальнику державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)”, підполковнику внутрішньої служби ОСОБА_1 (а.с. 15).
Позивач вважає наказ № 2959/к від 11.10.2019 протиправним, відтак звернувся із цим позовом до суду.
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України “Про Державну кримінально-виконавчу службу України” № 2713-IV від 23.06.2005 (далі - Закон № 2713-IV).
Підстави для призначення, процедуру та мету проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України регламентовано Порядком проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України № 356/5 від 12.03.2015 (далі - Порядок).
Відповідно до розділу III Порядку підставами для проведення службового розслідування є порушення особами рядового і начальницького складу службової дисципліни, скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами рядового і начальницького складу діянь, які порушують права і свободи громадян, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб рядового чи начальницького складу або їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб рядового чи начальницького складу та можуть викликати суспільний резонанс.
Службове розслідування проводиться за рішенням уповноваженого на те начальника у разі невиконання або неналежного виконання особами рядового і начальницького складу під час службової діяльності вимог чинного законодав   ства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на органи і установи завдань.
Підставою для проведення службового розслідування є належним чином оформлений письмовий наказ уповноваженого на те начальника.
Відповідно до пункту 2 розділу III Положення Державний секретар Міністерства юстиції України або особа, яка виконує його обов`язки, має право призначати службові розслідування за всіма підставами, визначеними цим Порядком, стосовно начальників Адміністрації Державної кримінально-виконавчої служби України та міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, а також їх заступників.
Проведення службового розслідування доручається прямому начальнику особи рядового чи начальницького складу, дії або бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.
Службове розслідування може проводитися декількома особами у складі комісії, до складу якої входять найбільш досвідчені посадові особи органу або установи, здатні всебічно вивчити обставини, що стали підставою для призначення службового розслідування, та зробити об`єктивні висновки. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника особи рядо   вого чи начальницького складу, дії чи бездіяльність якої стали підставою для призначення службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VIII Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині висновку зазначаються посада, звання, прізвище, ініціали виконавця (голови, членів комісії), який (які) проводив (ли) службове розслідування, підстави для проведення службового розслідування.
В описовій частині висновку зазначаються:
відомості про обставини, за яких особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, вчинила дію або бездіяльність, що стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі;
час, місце, спосіб, мотив та мета вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки, що настали у зв`язку з цим;
посада, звання, прізвище, ім`я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в ДКВС України і на займаній посаді - з Дотриманням вимог Закону України “Про захист персональних даних”), характеристика особи (зокрема наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), яка вчинила дисциплінарний проступок, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам;
наявність причинного зв`язку між діями або бездіяльністю особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено службове розслідування, та їх наслідками;
умови, що передували вчиненню дії або бездіяльності чи спонукали до цього;
вимоги законодавства або посадові обов`язки, які було порушено; наявність вини особи рядового чи начальницького складу, стосовно якої призначено, службове розслідування, обставини, що пом`якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного;
відомості про залучення до проведення службового розслідування фахівців та дані про них, подані ними результати.
У резолютивній частині висновку службового розслідування зазначаються:
пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб рядового і начальницького складу конкретних видів заохочень або дисциплінарних стягнень, класифікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб рядового і начальницького складу, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством;
підтвердження чи спростовування відомостей, які стали підставою для його призначення;
запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.
Висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення та надіслати (або надати) йому засвідчений належним чином висновок службового розслідування. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.
За результатами службового розслідування особи рядового і начальницького складу, стосовно яких воно проводилося, притягаються до відповідальності у встановленому законом порядку.
Про накладення дисциплінарного стягнення за результатами службового розслідування видається наказ, зміст якого оголошується персоналу органу або установи, де проходить службу особа рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності її підлеглих забороняється.
Зміст наказу доводиться до відома особи рядового чи начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі відмови особи рядового чи начальницького складу від ознайомлення з наказом під підпис безпосередній начальник такої особи спільно з посадовою особою підрозділу персоналу складає відповідний акт.
Особа рядового чи начальницького складу, стосовно якої проводилось службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на неї дисциплінарного стягнення у порядку, визначеному законодавством України.
Судом першої інстанції встановлено, що Міністерством юстиції України видано наказ про проведення службового розслідування № 2073/7 від 30.05.2019, яким наказано провести службове розслідування щодо невиконання або неналежного виконання в.о. начальника державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 та особами рядового і начальницького складу державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” під час службової діяльності вимог чинного законодавства, що призвело до порушення прав та законних інтересів громадян або негативно вплинуло на забезпечення виконання покладених на установу завдань, та порушень фінансово-господарської діяльності установи (а.с. 16).
За результатами такого службового розслідування складено висновок від 27.06.2020, яким встановлено, що прорахунки, які призвели до порушення Закону України “Про оренду державного та комунального майна” настали внаслідок неналежного виконання посадових обов`язків з боку в.о. директора державного підприємства “Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (48)” Моряка Ігоря Йосифовича в частині невжиття відповідних заходів щодо прискорення оформлення відповідних документів, що призвело до використання приміщень без відповідних договорів та слабкого контролю за діями підлеглих з боку підполковника внутрішньої служби ОСОБА_3 , начальника державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)”. ОСОБА_1 за наслідками службового розслідування запропоновано посилити контроль за діями підлеглого персоналу в частині ведення фінансово-господарської діяльності в установі та попередити про притягнення до відповідальності в разі допущення подібних випадків.
Однак такий висновок затверджено не було у зв`язку із невідповідністю вимогам Порядку проведення службових розслідувань у Державній кримінально-виконавчій службі, затвердженому наказом Міністерства юстиції України за № 295/26740 від 19.03.2015, висновок цього службового розслідування.
У зв`язку з чим наказом Міністерства юстиції № 2725/7 від 18.07.2019 призначено повторне службове розслідування.
За результатами такого розслідування складено висновок від 12.09.2019, яким встановлено, що у 2019 році в установі обліковуються такі договори: договір оренди нерухомого майна № 14 від 29.01.2019 між регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області та Західним міжрегіональним управлінням виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та договір оренди нерухомого майна № 67 від 30.05.2019 між регіональним відділенням ФДМУ по Львівській області та ФОП ОСОБА_4 . Окрім цього установою надано договори про партнерство та співпрацю минулих років з наступними організаціями: Договір № 1 від 19.03.2015 з ФОП ОСОБА_5 , майно якого розміщується у нежитловому приміщені будівлі складу загальною площею 103 м.кв., та договір б/н від 01.09.2018, укладено з ФОП ОСОБА_6 , майно якого розташоване у нежитловому приміщенні будівлі дільниці соціальної реабілітації загальною площею 256,9 м.кв.
З описової частини висновку видно, що у такому зазначено, що під час проведення службового розслідування виявлено порушення вимог Закону України “Про оренду державного і комунального майна”. Також зазначено дії, які призвели до порушень, а саме: установа безпідставно надає в користування приміщення на безоплатній основі, облік зареєстрованих договорів ведеться з порушенням вимог ведення договірної роботи, відсутні відомості про договір з організацією “Регіональний доброчинний фонд святого Володимира” та інше.
Також встановлено, що наявність виявлених недоліків та прорахунків у претензійно-позовній роботі установи свідчить про порушення вимог Закону України “Про оренду державного та комунального майна”, слабкий контроль за роботою підлеглих та прорахунки в організації договірної та претензійно-позовної роботи установи з боку колишнього начальника установи “Львівська виправна колонія (№ 48)”, начальника державної установи “Дрогобицька виправна колонія (№ 40)” полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 , але, ураховуючи той факт, що з дня вчинення проступку минуло більше півроку, у зв`язку з чим останнього неможливо притягнути до дисциплінарної відповідальності відповідно до Закону України “Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України”. Ураховуючи викладене, зроблено висновок про невжиття внаслідок власної бездіяльності начальником установи - підполковником внутрішньої служби ОСОБА_1 , відповідних заходів реагування, спрямованих на дотримання персоналом установи службової дисципліни та належного виконання своїх службових обов`язків, чим, на думку комісії, порушено свої службові обов`язки, передбачені пп. 10 п. 9 Положення про державну установу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2135/5 від 27.06.2018.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 29.01.2019 та на час проведення службового розслідування обіймав посаду в.о. начальника державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)”. Порушення, зафіксовані у висновку службового розслідування від 12.09.2019 є триваючими та охоплюють період 2018 року та 8 місяців 2019 року.
Щодо змісту встановлених службового розслідування порушень слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України “Про оренду державного та комунального майна” забороняється передавати державне або комунальне майно в безоплатне користування або позичку.
З матеріалів справи встановлено, що у 2019 році між ДУ “Львівська виправна колонія (№ 48)” та “Регіональним доброчинним фондом Святого Володимира” укладено договір про партнерство та співпрацю № 7 від 25.01.2019 (а.с. 160-162), відповідно до якого Фонд займає площу 40,0 м.кв. у нежитловому приміщенні дільниці соціальної реабілітації (літ. “Ц-1”). Відповідно до п. 3.1 договору між установою та “Регіональним доброчинним фондом Святого Володимира” установа безпідставно надає приміщення в користування на безоплатній основі, що є порушенням вимог Закону України “Про оренду державного та комунального майна” і таке порушення позивачем не спростоване.
В ході проведення службового розслідування у 2019 році між ДУ “Львівська виправна колонія (№ 48)” та товариством з обмеженою відповідальністю “Берегиня” укладено договір про партнерство та співпрацю № 1 від 02.01.2019, відповідно до якого товариство займає площу 126,9 м.кв. та розташоване у приміщенні будівлі штабу. Відповідно до п. 3.1 договору послуги сплачуються відповідно до виставлених рахунків. На час проведення службового розслідування, комісії не були надані розрахунки вартості послуг. Відтак комісія дійшла підставного висновку про наявність порушень в цій частині.
З огляду на те, що такий договір укладено до призначення ОСОБА_1 на посаду в.о. начальника державної установи (до 29.01.2019), відповідачем не доведено, що саме внаслідок його дій ТзОВ швейне ательє “Берегиня” отримало дозвіл на оренду приміщення.
Щодо укладених договорів оренди між ДУ “Львівська виправна колонія (№ 48)” та ФОП ОСОБА_5 № 1 від 19.03.2015 і ФОП ОСОБА_6 № б/н від 01.09.2018 комісією встановлено, що відповідно до бухгалтерських даних у 2019 році установою не проводились нарахування за послуги по використанню приміщень ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6 , які фактично використовувались зазначеними підприємцями у 2019 році, внаслідок чого комісією зроблено висновок про недоотримання установою доходів спеціального фонду за 7 місяців поточного року у розмірі 149,2 тис. грн внаслідок бездіяльності позивача щодо контролю за роботою підлеглих.
Судом першої інстанції встановлено, що між Львівською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській Області (№ 48) в особі начальника Купця О.М. (Власник) та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (Замовник) 19.03.2015 укладено Договір № 1 про партнерство та співпрацю (а.с. 134, 135).
Згідно із вказаним договором Львівська ВК № 48 зобов`язується забезпечити ФОП ОСОБА_5 нежитловим приміщенням, загальною площею 103,0 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і не використовується Львівською ВК (№ 48) за призначенням. У свою чергу ФОП ОСОБА_5 зобов`язується утримувати надане приміщення в стані, що відповідає вимогам СЄС, пожежної та позавідомчої охорони (п. 2.2.1 Договору) та за надані Договором послуги Замовник виплачує Власнику щомісячно до 20-го числа 2892,24 грн в т.ч. ПДВ (п. 3.1 Договору).
ФОП ОСОБА_5 04.01.2019 звернувся до державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” з письмовою відмовою від подальшої оренди вищезазначеного нежитлового приміщення та з проханням розтермінування боргу (а.с. 139).
У подальшому ФОП ОСОБА_5 та ДУ “Львівська виправна колонія (№ 48)” в особі позивача 30.01.2019 складено акт взаємних розрахунків, у якому зазначено, що про наявність боргу у розмірі 59532,96 грн (а.с. 140).
На підтвердження факту вжиття ОСОБА_1 у період перебування на посаді в.о. начальника державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)” заходів, спрямованих на отримання коштів за оренду об`єкта нерухомості свідчать долучені до матеріалів справи звернення з відповідними претензіями про сплату боргу (а.с. 136-138) та копії квитанцій (а.с. 141-149), які свідчать про часткову сплату ФОП ОСОБА_5 боргу, а відтак і про наявність результатів претензійної діяльності ОСОБА_1 як в.о. начальника державної установи.
Щодо договору № б/н від 01.09.2018, укладеного з ФОП ОСОБА_6 , об`єктом вказаного договору було нежитлове приміщення будівлі дільниці соціальної реабілітації (літ. “Ц-1”) загальною площею 256,9 кв.м.
Станом на час проведення службового розслідування ОСОБА_1 надано письмові пояснення, у яких зазначено про те, що згідно з договором оренди нерухомого майна № 14 від 29.01.2019, укладеного між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (Орендодавець) та Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (Орендар), вищевказаний об`єкт нерухомості передано Орендодавцю.
На підтвердження вказаного до матеріалів справи долучено копію такого договору та акта прийому-передачі державного майна згідно з договором № 14 від 29.01.2019 (а.с. 152-158), відповідно до якого Орендодавець, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, передає, а Орендар, Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - дільницю соціальної реабілітації (літ. “Ц-1”) загальною площею 797,7 кв.м. (реєстровий номер - 08681175.1ФБТДБЯ220) за адресою: АДРЕСА_2 , що перебуває на балансі державної установи “Львівська виправна колонія (№ 48)”.
Крім цього в матеріалах справи містяться копія листа ФОП ОСОБА_6 від 25.12.2018 (вх. № 873 від 29.12.2018) та копія акта приймання-передачі нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 від 31.12.2018 (а.с. 165).
З 29.01.2019 та станом на час проведення службового розслідування нежитлове приміщення будівлі дільниці соціальної реабілітації (літ. “Ц-1”) згідно з договором оренди нерухомого державного майна № 14 використовувалося Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з метою розміщення бюджетної установи, а не використовувалося ФОП ОСОБА_6 у 2019 році, як про це зазначено у висновку службового розслідування від 12.09.2019.
Враховуючи викладені обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_1 вживав відповідні заходи реагування, спрямовані на дотримання персоналом установи службової дисципліни, тобто належним чином виконував свої службові обов`язки.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 2 ст. 252 КАС України заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи встановлено, що між адвокатським об`єднанням “Юридична фірма “Марусяк і партнери”” (далі - об`єднання) та ОСОБА_1 (далі - клієнт) 13.11.2019 укладено договір про надання правничої допомоги № 93/19 (далі - Договір), відповідно до пп. 1.1 п. 1 якого об`єднання зобов`язується надати клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, комплекс юридичних послуги, зокрема правничу допомогу в адміністративних провадженнях, а клієнт зобов`язується оплатити надану допомогу та сприяти об`єднанню у виконанні покладених на нього обов`язків.
Пунктом 4 Договору визначено, що вартість гонорар адвоката визначається за домовленістю з клієнтом та фіксується в додатку до цього Договору. У разі збільшення обсягу або зміни доручення клієнта, і якщо такі зміни вимагають від об`єднання додаткового часу, сторони зобов`язуються переглянути умови оплати змінених вимог, ураховуючи час, витрачений об`єднанням на виконання доручення, при цьому розмір гонорару визначається сторонами в окремому додатку до Договору та може бути змінений тільки за погодженням сторін.
Об`єднання може доручати виконання правової допомоги за цим Договором своїм працівникам (пп. 5.1 п. 5 Договору).
Згідно з додатком 1 до Договору “Протокол узгодження ціни” від 07.02.2020 (далі - Протокол) сторони погодили, що за Договором об`єднання зобов`язується надати клієнту правову допомогу в справі про визнання протиправним та скасування наказу, а клієнт зобов`язується оплатити надану правову допомогу. За надані послуги клієнт зобов`язаний сплатити об`єднанню гонорар у розмірі 15000,00 грн, розмір якого визначається на підставі актів приймання-передачі наданих послуг, де вартість послуг визначається із розрахунку 1000,00 грн за годину виконаної роботи (п.п. 1, 2 Протоколу).

Клієнт зобов`язується здійснити передоплату в розмірі 10000,00 грн; 5000,00 грн клієнт зобов`язується оплатити після прийняття Львівським окружним адміністративним судом рішення у справі № 380/396/20 (п.п. 4, 5 Протоколу).

Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування наказу від 15.10.2020 (додаток № 2 до Договору) (далі - Розрахунок) вартість години роботи становить 1000,00 гривень. Адвокатським об`єднанням надано такі послуги:
1) аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції у справі № 380/396/20 - 3 год. (вартість - 3000,00 грн);
2) підготовка адвокатського запиту № 18/11/19 від 18.11.2019 у Регіональне відділення Фонду державного майна по Львівській області - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
3) підготовка адвокатських запитів № 18/11/19-1 та 18/11/19-2 від 18.11.2019 у Міністерство юстиції України - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
4) підготовка і подання позовної заяви про визнання протиправним та скасування наказу - 3 год. (вартість - 3000,00 грн);
5) участь у судовому засіданні 05.03.2020 - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
6) участь у судовому засіданні 24.03.2020 - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
7) участь у судовому засіданні 14.04.2020 - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
8) участь у судовому засіданні 14.05.2020 - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
9) участь у судовому засіданні 04.06.2020 - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
10) участь у судовому засіданні 24.09.2020 - 1 год. (вартість - 1000,00 грн);
11) участь у судовому засіданні 13.10.2020 - 1 год. (вартість - 1000,00 грн).

Загальна кількість затрачених годин згідно з Розрахунком склала 15 год. вартістю 15000,00 гривень.

Отримання вказаних послуг клієнтом підтверджується також актом приймання-передачі послуг № 15/10/20 від 15.10.2020.

На підтвердження оплати за договором про надання правничої допомоги № 93/19 від 13.11.2019 до матеріалів справи долучено копію дубліката квитанції № 0.0.1675433974.1 від 13.04.2020 на суму 10000,00 грн та копію дубліката квитанції № 0.0.1875928590.1 від 19.10.2020 на суму 5000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з ч. 3 ст. 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З урахуванням зазначеного гонорар адвоката за представництво інтересів в суді та надання правничої допомоги повинен включати в себе витрати щодо підготовки справи до розгляду, збору доказів тощо.

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу його представницею долучено: копію договору про надання правничої допомоги № 93/19 від 13.11.2020; копію протоколу узгодження ціни від 07.02.2020; копію розрахунку витрат на правничу допомогу від 15.10.2020; копію акта приймання-передачі послуг № 15/10/20 від 15.10.2020; копію дубліката квитанції № 0.0.1675433974.1 від 13.04.2020 на суму 10000,00 грн та копію дубліката квитанції № 0.0.1875928590.1 від 19.10.2020 на суму 5000,00 грн.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

З огляду на зазначене, розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатами обсягом послуг у суді та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 7000,00 грн.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-
          
                                                       П О С Т А Н О В И В:             

Апеляційні скарги Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 13 жовтня 2020 року та 05 листопада 2020 року у справі № 380/396/20  - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	В. Я. Макарик 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 17 березня 2021 року.