Дата документу 24.02.2021 Справа № 336/4796/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/4796/18               Головуючий у 1 інстанції Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/409/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа ОСОБА_2 про припинення зобов`язання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2018 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 20.05.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , за участю поручителя ОСОБА_2 , укладено кредитний договір N50011914.
У відповідності до п. 1.1. Загальних умов ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати Відповідачу 1 кредит в розмірі 330 230, 44 грн. (еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 27 045 доларів США 90 центів) та суму додаткового кредиту в розмірі 127 374, 70 грн. строком на 60 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік (еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 10 432 долари США 00 центів), які відповідно до п. 2.3. Загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.05.2019 року, для купівлі автомобіля марки Volksvwagen, модель Passat B7, 2014 року виробництва з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., кузов N НОМЕР_1 та оплати страхових платежів.
В кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до п. 1.3. загальних умов кредитування.
З метою забезпечення виконання обов`язків позичальника перед позивачем, ОСОБА_3 своїм підписом на кредитному договорі, всіх додатках до нього поручився перед Позивачем за виконання ОСОБА_1 обов`язків за кредитним договором і, як поручитель, несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов`язань позичальника на підставі або у зв`язку з кредитним договором або будь-якою його невід`ємною частиною, а також за будь-якого Позичальника (боржника) в разі переводу боргу чи смерті Позичальника (п. 1. Розділу «Умови Поруки» загальних умов).
Окрім того, відповідно до п. 1.6. Загальних умов зобов`язання ОСОБА_1 , перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором N 50011914 від 20.05.2014 року забезпечено договором застави 50011914 від 28.05.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстрованим в реєстрі за N 746 (надалі — Договір застави), згідно з умовами якого Відповідач 1 надав в заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Рassat B7, 2014 року виробництва з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., N НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_3 .
На виконання умов кредитного договору та положень договору застави від 28.05.2014 року між Акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_1 , за участю вигодонабувача ТОВ «Порше Мобіліті», було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № crP145756Га/14скв.
Позивачем, відповідно до п. 1.4.3. загальних умов, виставлено ОСОБА_1 відповідні рахунки на оплату чергових (щомісячних) платежів за листопад 2016 року - лютий 2017 року, які, в порушення викладених норм чинного законодавства та положень укладеного кредитного договору, залишилися несплаченими ОСОБА_1 , внаслідок чого виникла заборгованість останнього.
На адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 20.02.2017 року було направлено Вимоги (повідомлення) від 16.02.2017 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором за № 50011914, якою позивач вимагав від Відповідачів дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов договору, які станом на дату направлення вимоги становили 436 144 грн. 19 коп. У вимозі звернуто увагу відповідачів на ту обставину, що заборгованість по сумі кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти, ї розмір підлягає зміні відповідно до показників обмінного курсу та буде перераховано на дату подання позову.
ОСОБА_4 вимога була отримана особисто 09.03.2017 року. ОСОБА_5 отримав вимогу від 16.02.2017 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості 13.03.2017 року.
Позивач за первісним позовом зазначає, що його вимогу щодо дострокового повернення кредиту у встановлені строки проігноровано відповідачами.
У зв`язку із невиконанням вимоги приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. 14.04.2017 року вчинено виконавчий напис № 886 на договорі застави № 50011914 від 28.05.2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бугрім О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 746 яким стягнуто в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_6 за кредитним договором на загальну суму 438 342 грн., 72 коп. з яких: несплачені чергові платежі – 42355,60 грн., сума кредиту до повернення – 375076,60 грн., компенсація страхових платежів – 20910,27 грн.
28.04.2017 року постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 14.04.2017 року Семеновою Г.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
07.08.2017 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, на підставі якої в подальшому предмет застави було реалізовано за 352 022,50 грн.
27.06.2018 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з виконання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави.
Посилаючись на норми ЦК України та ЦПК України, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог, враховуючи той факт, що відповідно до Військового квитка НОМЕР_4 ОСОБА_1 перебував на строковій військовій службі з 31.05.2016 року по 30.11.2017 р., представник Позивача вважає за необхідне стягнути проценти за користування кредитом, 3% річних за період з 01.12.2017р. по 07.12.2018р. та зменшити розмір позовних вимог з 447 751,94 грн. до 432 751,89 грн. та стягнути судові витрати в розмірі 15 011,72 грн.
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив суд визнати кредитний договір №50011914 укладений 20.05.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» як кредитором, ОСОБА_1 як позивальником та ОСОБА_2 як поручителем припиненим внаслідок його повного виконання.
Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що направивши вимогу Позичальнику про дострокове повернення кредиту, ТОВ «Порше Мобіліті» змінило строк кредитування та відповідно до п. 3.3. загальних умов кредитування визначило у національній валюті України суму заборгованості, що підлягає поверненню, у зв`язку з чим подальша зміна розміру зобов`язання у сторону збільшення є неможливою. У подальшому позивач ОСОБА_1 був призваний по мобілізації до лав ЗСУ, а тому він був не в змозі сплачувати кредит. Зазначає, що повідомляв представника ТОВ «Порше Мобіліті» про своє перебування у зоні антитерористичної операції, однак відповідач ТОВ «Порше Мобіліті» продовжував нараховувати штрафні санкції, пеню та відсотки по кредиту всупереч вимогам ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», а також п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано Кредитний договір №50011914 укладений 20.05.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» як кредитором, ОСОБА_1 як позичальником та ОСОБА_2 як поручителем припиненим.
Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судові витрати за зустрічною позовною заявою у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норм матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задовольнити в повному обсязі. У задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Вирішити питання судових витрат.
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_7 , надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що Банком не було доведено суми заборгованості за кредитом у розмірі 367 431,01 грн. документами, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормами ст..9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи , які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Згідно рішення Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., вчинений 14.04.2017 року, про звернення стягнення на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Passat B7, об`єм двигуна 1968 куб.см, рік випуску 2014.
Змінивши строк виконання основного зобов`язання, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у серпні 2018 року. У зв`язку з чим, на підставі викладеного суд дійшов висновку, що зобов`язання поручителя припинились відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки досудова вимога про дострокове повернення кредиту була направлена поручителю 20 лютого 2017 року, а з відповідним позовом до суду кредитор звернувся у серпні 2018 року тобто після спливу шестимісячного строк}.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, що 20.05.2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , за участю поручителя ОСОБА_2 , укладено кредитний договір №50011914.
Згідно п. 1.1. Загальних умов ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати Відповідачу 1 кредит в розмірі 330 230, 44 грн. (еквівалент суми кредиту в іноземній валюті складає 27 045 доларів США 90 центів) та суму додаткового кредиту в розмірі 127 374, 70 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік (еквівалент суми додаткового кредиту в іноземній валюті становить 10 432 долари США 00 центів), які відповідно до п. 2.3. Загальних умов е змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.05.2019 року, для купівлі автомобіля марки Volksvwagen, модель Passat B7, 2014 року виробництва з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., кузов N НОМЕР_1 та оплати страхових платежів.
В забезпечення виконання зобов`язання з повернення кредиту 28.05.2014 року ТОВ «Порше Мобіліті» як заставодержателем та ОСОБА_1 як заставодавцем укладено договір застави транспортного засобу № 50011914, за яким заставодавець передав у заставу Заставодержателю придбаний за рахунок кредиту автомобіль Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належав заставодавцю на підставі контракту № 912696 купівлі-продажу від 20.05.2014 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_5 , виданого Центром ДАІ 2301 28.05.2014 року.
Відповідно до умов договору кредиту, загальних умовах кредитування (Т.1, а.с. 11-18), графіку погашення кредиту (а.с. 19-21), усі платежі за договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суму кредиту у доларах США відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування.
20 лютого 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу Позичальника та Поручителя письмову Вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (далі - Вимога), якою повідомило, що згідно п. 3.2 Загальних умов кредитування вимагає достроково повернути кредиту у розмірі 436 144,19 грн., з яких: дострокове повернення невиплаченої суми кредиту, що станом на поточну дату становить еквівалент 13825,67 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає: 372 878,32 грн.; несплачені чергові платежі (прострочена сума основного боргу): 42 355,60 грн.; дострокове повернення наданих та несплачених всіх та будь-яких сум додаткового кредиту: 0,00 грн.;        штрафні санкції відповідно до ст. 8.3 Договору: 0,00 грн.;        витрати понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості Позичальника у відповідності до Договору: 0,00 грн.; штраф за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15 % від суми кредиту: 0,00 грн.; компенсація страхових платежів відповідно до ст. 5.6 Договору: 20 910,27 грн.; сума всіх та будь-яких додаткових кредитів, що підлягає сплаті до кінця страхового року, якщо передбачено Договором: 0,00 грн.
Зазначена вимога отримана Позичальником 09.03.2017 року, на підтвердження чого Позивачем надано повідомлення про вручення поштового відправлення.
У п. 54 постанови Великої палати Верховного суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що Велика палата Верховного суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Аналогічно, у постанові Великої палати Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18) зазначено, що Велика палата Верховного суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154пс18).
Таким чином, направивши вимогу Позичальнику про дострокове повернення кредиту, ТОВ «Порше Мобіліті» змінило строк кредитування та відповідно до пункту 3.3 Загальних умов кредитування визначило у національній валюті України суму заборгованості, що підлягає поверненню.
Тому, дії Позивача щодо збільшення в подальшому розміру зобов`язання Позичальника за рахунок нарахування відсотків та неустойки є неправомірним та суперечить нормам закону, висновок про правильне застосування якого містити у зазначених постановах Великої палати Верховного суду.
Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення у цій частині.
Встановивши, що строк повернення кредиту настав 10.04.2017 року, тобто на 31 день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порука Відповідача припинилася в силу ч.4 ст. 559 ЦК України.
Посилання скаржника на 3-річний термін дії поруки не може бути застосовано, бо зазначена норма прийнята законодавцем лише 03.07.2018 року з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов договору ТОВ «Порше Мобіліті» було вимушено розпочати процедуру звернення стягнення на предмет застави у примусовому порядку та процес повернення заборгованості за договором.
Так, 14.04.2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, з заявою про вчинення виконавчого напису.
Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. від 14.04.2017 року звернуто стягнення на автомобіль марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб.см, рік випуску 2014, та за рахунок коштів від його реалізації задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за період з 20.05.2014 року по 16.02.2017 року у загальному розмірі 438342,47 грн., з яких: несплачені чергові платежі – 42355,60 грн., сума кредиту до повернення – 375076,60 грн., компенсація страхових платежів – 20910,27 грн.
Реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса є одним із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (п. 5 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).
Рішення Київського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., вчинений 14.04.2017 року, про звернення стягнення на транспортний засіб марки Volkswagen, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1968 куб.см, рік випуску 2014.
28.04.2017 року постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису вчиненого 14.04.2017 року Семеновою Г.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
07.08.2017 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника, на підставі якої в подальшому Предмет застави було реалізовано за 352022,50 грн.
27.06.2018 року виконавче провадження закінчено, у зв`язку з повним виконанням виконавчого напису про звернення стягнення на Предмет застави.
Після отримання коштів в результаті звернення стягнення на предмет застави, розмір заборгованості ОСОБА_1 за неповернутою сумою кредиту становить еквівалент 13 825,67 доларів США.
ТОВ «Порше мобіліті» розрахована сума заборгованості, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 за виконавчим написом нотаріуса № 886 від 14.04.2017 була розрахована станом на 16.02.2017р., станом на 24.07.2018 p. заборгованість по сплаті суми кредиту становить 367 431,01 грн.
Згідно ч. 1. ст. 1056 ЦК України, за період з 01.03.2017 р. по 25.07.2018 року проценти на суму 367 431,01 грн. не нараховувались, у зв`язку з чим ТОВ «Порше мобіліті» вважає за необхідне стягнути проценти за користування кредитом за вказаний період, розмір яких складає 51 734, 29 грн. і які розраховані наступним чином: 367 431,01 х 9,90% х 512/360 = 51 734, 29 грн.
На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України ТОВ «Порше мобіліті» були нараховані 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання ОСОБА_1 за кредитом у розмір 367 431,01 грн. сума яких складає 16 295, 77 грн.
Пунктом 8.2 Загальних умов, сторони кредитного договору погодили, що у разі порушення ОСОБА_1 терміну повернення кредиту або додаткового кредиту, відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % від суми кредиту. Формула: 330 230 грн. 44 коп. (сума кредиту) х 20 % = 66 046,09 грн.
24.05.2018 здійснено часткове погашення штрафу відповідно до п. 1.7. Загальних умов на суму 54 059, 21 грн. Таким чином станом на 25.07.2018 року сума заборгованості по сплаті штрафу на підставі п. 8.2 кредитного договору складає 11986,88 грн.
Загальна сума заборгованості складається із основної суми заборгованості за кредитом, 3% річних, суми заборгованості за процентами, суми боргу по сплаті штрафу і складає 447 447,94 грн.
Відповідно до умов кредитування та графіку погашення кредиту усі платежі повинні бути сплачені у гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США (Т.1., а.с.19).
Графіком погашення кредиту до кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу – 748.62 доларів США, але відсутня сума щомісячного платежу в гривні.
У графіках платежів до кредитного договору та договору страхування вказана загальна сума платежів і загальна сума відсотків виключно у доларах США.
В ході розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, оскільки згідно Військового квитка НОМЕР_4 відповідач ОСОБА_1 перебував на строковій військовій службі з 31.05.2016 р. по 30.11.2017р. На підставі ч.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» Позивач вважає за необхідне стягнути у солідарному порядку з відповідачів проценти за користування кредитом, 3 відсотка річних за період з 01.12.2017р. по 07.12.2018р. та зменшити розмірі позовних вимог з 447 447,94 грн. до 432 751,89 грн. 
Віршуючи спірні правовідносини, судом першої інстанції вірно застосовані положення статей 553, 559,610, 611, 626, 627, 628, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та встановлено, що у зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 20.02.2017 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту датовану 16.02.2017 р.
Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя.
Якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.
Змінивши строк виконання основного зобов`язання, банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у серпні 2018 року. 
З огляду на вищевикладене, судом зроблено вірний та обґрунтований висновок про те, що зобов`язання поручителя ОСОБА_2 припинились відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки досудова вимога про дострокове повернення кредиту була направлена поручителю 20 лютого 2017 року, а з відповідним позовом до суду кредитор звернувся у серпні 2018 року – тобто після спливу шестимісячного строку.
Вирішуючи позовні вимоги щодо процентів за користування кредитом, 3 % річних нарахованих за період з 01.12.2017р. по 07.12.2018р. та суми заборгованості суд першої інстанції вірно виходив з того, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
Звернувшись у лютому 2016 року із вимогою про дострокове повернення кредиту, на власний розсуд Банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за період з 01.12.2017 року по 07.12.2018 року задоволенню не підлягають.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше мобіліті» щодо стягнення 3 % річних, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем не було доведено суми заборгованості за кредитом у розмірі 367 431,01 грн. документами, які можуть підтверджувати наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно з нормами ст..9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи , які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. В розрахунку, який міститься у позовної заяві, відсутні вище вказані вимоги (Т.1, а.с. 46-50). А тому суд позбавлений можливості обрахувати 3% річних, за відсутності визначеної суми основного боргу.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про сплату штрафу у розмірі 20% від суми кредиту суд першої інстанції на підставі статей 549, 611 ЦК України вірно встановив, що право позивача нараховувати обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
На підтвердження заявлених вимог надав до апеляційного суду копію договору про надання правової допомоги № 31 від 12.11.2018 року з додатком; копію договору про внесення змін та доповнень до договору про надання правової допомоги № 31 від 10.02.2021 року з додатком; копію рахунку - фактури № 31-01 від 10.02.2021 року; копію квитанцій від 12.02.2021 та 15.02.2021 року.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З огляду на вищевикладене, враховуючи співмірність складності справи та виконаних адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Докази та обставини, ні які посилаються скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 вересня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: