Єдиний унікальний номер 219/5332/19 
Номер провадження 22-ц/804/647/21        

Єдиний унікальний номер 219/5332/19                                                Головуючий у 1 інстанції Шевченко Л.В.
Номер провадження 22-ц/804/647/21                                                                           Доповідач Корчиста О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем   України

02 березня 2021 року   Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:   Агєєва О.В., Космачевської Т.В.
за участю секретаря  Гладух О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №219/5332/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,    
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,
на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року,

                                                       встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 серпня 2010 року він надав відповідачу позику в розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 40 000 гривень.
Зазначена розписка не містить строк повернення, тому строк повернення наступає за першої вимогою позивача.
11 лютого 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача рекомендований лист з повідомленням з вимогою повернути борг. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув.
Просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 135 409 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики  задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 135 409 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1354,09 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 10950,48 гривень. 

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду, постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що розписка, на яку посилається позивач як на доказ, не є належним доказом, оскільки не містить дати передачі грошових коштів, зобов`язання щодо повернення коштів та повних реквізитів сторін. 
Також вказує, що суд першої інстанції, беручи до уваги висновки експерта №12577 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28 серпня 2020 року, не спростував висловлених стороною відповідача сумнівів щодо самого висновку, оскільки експерт визнав за необхідне надання для проведення експертизи як експериментальних так і вільних зразків почерку відповідача, але фактично провів експертизу за відсутності вільних зразків, тобто без урахування всіх необхідних для проведення експертизи матеріалів. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Гуревич М.Г., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 , доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримав та просив її задовольнити.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що 04 серпня 2010 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 40 000 гривень.
Також судом встановлено, що 11 лютого 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача рекомендований лист з повідомленням з вимогою повернути борг. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув.
Згідно з висновком судового експерта Сиротенко Н.В. № 12577 від 28 серпня 2020 року підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від імені ОСОБА_2 від 24 серпня 2010 про взяття в борг 5000 доларів США у ОСОБА_1 , розташований праворуч від рукописних записів « ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 » - виконаний ОСОБА_2 . 2. Рукописні буквені ти цифрові записи « ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 » у розписці від імені ОСОБА_2 від 24 серпня 2010 про взяття в борг 5000 доларів США у ОСОБА_1 - виконані ОСОБА_2 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,  підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції  відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої виходив з того, що сума боргу в розмірі 135 409 гривень, яка еквівалентна 5000 доларів США на дату звернення в порядку ст.530 ЦК України, з урахуванням офіційного курсу НБУ, за зазначеною розпискою, підлягає стягненню, оскільки розмір боргу підтверджується розпискою, дійсність якої не спростовано, доказів на підтвердження повернення суми боргу відповідачем не надано.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, встановленим обставинам та нормам матеріального закону.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Встановлено, що 04 серпня 2010 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 5000 доларів США, що еквівалентно 40 000 гривень, що підтверджується оригіналом розписки.
Зазначені обставини відповідачем не спростовані.
11 лютого 2019 року позивач надіслав на адресу відповідача рекомендований лист з повідомленням з вимогою повернути борг. Однак відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, кошти не повернув.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-63цс13), від 02 липня 2014 року (провадження № 6-79цс14), від 13 грудня 2017 року (провадження № 6-996цс17) та постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 383/976/15-ц (провадження № 61-10361св18), від 25 березня 2020 року в справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18).
На підтвердження позовних вимог позивачем надано оригінал розписки, згідно змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 «бере у борг у ОСОБА_1 суму в 5000 доларів США (еквівалент 40000 грн.)»
З матеріалів справи вбачається, що позивачем наданий належний доказ на підтвердження його вимог у вигляді оригіналу розписки про отримання грошей позичальником. 
Факт наявності таких документів у позикодавця свідчить про існування таких зобов`язань відповідача у зв`язку із укладеним договором позики.
Зазначені фактичні обставини як під час розгляду судом першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем ОСОБА_2 не спростовані.
Отже, доводи апеляційної скарги, що судом не виявлено справжньої правової природи розписки, є необґрунтованими.
Висновком Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Зсл.проф. М.С. Бокаріуса, судового експерта Сиротенко Н.В. № 12577 від 28 серпня 2020 року, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від імені ОСОБА_2 від 24 серпня 2010 про взяття в борг 5000 доларів США у ОСОБА_1 , розташований праворуч від рукописних записів « ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 » - виконаний ОСОБА_2 .. 2. Рукописні буквені ти цифрові записи « ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 » у розписці від імені ОСОБА_2 від 24 серпня 2010 про взяття в борг 5000 доларів США у ОСОБА_1 - виконані ОСОБА_2 .
Висновок експерта є належним доказом в силу положень статей 102, 106 ЦПК України, а тому, доводи апеляційної скарги, що експертизу проведено без дотримання вимог законодавства, є безпідставними.
Згідно з ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, ч.3 ст. 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.
Відповідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року по справі №309/3458/14-ц за позовом про стягнення боргу за договором позики встановлено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Наявність позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки, яка підтверджує як факт отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Отже, встановивши що у позивача наявний оригінал боргової розписки, що, в розумінні частини 3 статті 545 ЦК України, свідчить про неповернення боргу відповідачем, та відсутність при цьому інших письмових доказів на підтвердження повернення цього боргу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про   стягнення цієї суми боргу.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постанові від 07 грудня 2020 по справі №619/4711/18, від 13 січня 2021 року по справі №225/6667/16-ц.
Посилання в апеляційній скарзі на  правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2020 року по справі №561/910/18, від 01 квітня 2020 року по справі №621/2725/17,  від 01 серпня 2019 року по справі №581/63/17, підтверджують, що висновок суду першої інстанції є обґрунтованим.
Посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок по справі №201/13756/16-ц від 26 червня 2019 року, не має правового значення, оскільки зазначена справа не розглядалась Верховним Судом.
Отже, відповідач не підтвердив належними доказами своїх аргументів в апеляційній скарзі щодо відсутності між сторонами договірних відносин, що виникають з договору позики, щодо підпису відповідача та отримання відповідачем грошей у борг у позивача, не спростував достовірність наявної у справі розписки належними і допустимими доказами.
У зв`язку з чим відсутні підстави для звільнення ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності у правовідносинах, які виникли між сторонами по даній справі.
Наведені обставини свідчать про обґрунтованість заявлених ОСОБА_1 вимог і наявність підстав цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 з повернення ОСОБА_1 позиченої суми боргу в порядку захисту порушених прав позивача.
Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                                       постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                             О.І. Корчиста

Судді:                                        О.В. Агєєв

                                                                                                                      Т.В. Космачевська

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.

Головуючий                                             О.І. Корчиста