УХВАЛА

23 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  911/1971/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В.А.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Пєнязькової О. О. (адвокат),
відповідача - Удода В. І. (адвокат),
розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Катрюк"
на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 (суддя Лилак  Т.  Д.) та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 (судді: Калатай Н. Ф. (головуючий), Поляк О. І., Руденко М. А.) у справі
за позовом Приватного підприємства "Катрюк"
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські Регіональні Електромережі"
про визнання рішення протиправним,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року Приватне підприємство "Катрюк" (далі - Підприємство) звернулося до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київобленерго" (далі - Товариство) про скасування рішення про розрахунок акта перевірки від 14.02.2018 № К036792 та накладення грошового стягнення в сумі 57 094,62 гр., яке оформлене протоколом від 22.08.2018 № 092 засідання комісії з розгляду акта про порушення від 14.02.2018 № К036792.
Рішенням Господарського суду Київської області від 19.03.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2019, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 06.02.2020 зазначені судові рішення скасовано, а справу № 911/1971/18 передано на новий розгляд до Господарського суду Київської області.
За результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Київської області від 02.07.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції аргументував тим, що:
- відповідно до акта про передачу на збереження приладів обліку та пломб, встановлених на ньому № 573900, позивач як споживач, серед іншого, зобов`язується забезпечити збереження елементів обліку та цілісність пломб, встановлених на ньому, разом з пломбувальним матеріалом;
- докази, наявні у матеріалах справи, а саме копії рахунку-фактури від 24.01.2017 №  ЕТ-0000266 та договору про поставку товарів від 19.01.2015 № 34, свідчать про те, що прилад обліку - лічильник електричної енергії типу НІК 2301АП2, заводський №  0657827 належить саме позивачу;
- за змістом положень Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (пункти 3.3, 3.33), відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені. Враховуючи відмову позивача від підписання спірного акта, положення загаданих правил та те, що спірний акт підписано сімома представниками відповідача, які мають необхідну кваліфікацію та відповідні повноваження на складання акта про порушення, що підтверджується їх посвідченнями, підписаними посадовими інструкціями та програмами навчання працівників, засвідчені копії яких наявні у справі, такий акт складений у відповідності до положень чинного законодавства та є достатнім, належним та допустимим доказом наявності у позивача порушення ПКЕЕ, і що законодавець не надає електропостачальнику інших засобів довести факт порушення, окрім як шляхом складання акта про порушення зазначених правил.
Також суд першої інстанції зауважив, що всі доводи позивача зводяться до порушення процедури складання спірного акта про порушення, проте не спростовують самого факту порушення споживачем ПКЕЕ, зафіксованих в такому акті, який підтверджується і результатами експертних досліджень.
Щодо визначення вартості недооблікованої електричної енергії суд першої інстанції зазначив, що розрахунок виконано відповідно до положень Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 № 562 (далі - Методика), на підставі правильно обраних формули та показників, а обрахування терміну порушення проводилося з 06.12.2017 - з дня, коли лічильник електричної енергії фактично був перенесений із підсобного приміщення автозаправної станції на опору лінії електропередач (на межу балансової та експлуатаційної належності електрообладнання).
У касаційній скарзі Підприємство просить рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.02.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Катрюк" на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 у справі №  911/1971/18.
Відкриваючи касаційне провадження, суд касаційної інстанції виходив, зокрема із того, що скаржник обґрунтував наявність підстав для касаційного оскарження, передбачених у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, зокрема зазначив, що судами попередніх інстанцій не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 923/77/18 та у постановах Вищого господарського суду України від 30.03.2016 у справі № 910/19654/15, від 16.12.2015 у справі № 910/24911/14, від 20.12.2012 у справі № 15/5005/13949/2011, від 20.06.2013 у справі № 23/5005/780/2012, від 20.06.2013 у справі №  6/5005/10803/2012, від 01.11.2012 у справі № 7/5005/4580/2012, від 20.12.2012 у справі №  21/5005/901/2012, від 01.12.2011 у справі № 24/68пн щодо застосування положень пункту 2.5 Методики, абзацу 1 пункту 6.41 ПКЕЕ.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.04.2017 позивач як споживач та відповідач як постачальник уклали договір про постачання електричної енергії від 24.04.2017 №  374 (далі - договір), за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електоустановок споживача з дозволеною потужністю 20 кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) ним електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору.
У розділі 2 договору сторонами погоджено, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.
У розділі 4 договору сторони встановили відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору, серед яких сторонами визначено, що споживач сплачує постачальнику вартість недоврахованої електроенергії, розраховану виходячи із приєднаної потужності струмоприймачів та кількості годин їх використання відповідно до Методики, за тарифами, що діяли протягом споживання електричної енергії з порушенням, у разі таких дій споживача: самовільного внесення змін у схеми обліку електроенергії; пошкодження засобів обліку електроенергії, втручання в їх роботу, зняття пломб; споживання електроенергії поза засобами обліку; інших умов, визначених Методикою (пункт  4.2.3).
Зі змісту додатку № 2 до договору вбачається, що до об`єктів споживача належить комплекс АЗС-2 за адресою: м. Сквира, вул. Залізнична, 10-а.
У додатку № 7 до договору зазначено про прилад обліку, встановлений на об`єкті, - лічильник, заводський номер 0657827, тип НІК 2301 АП2, 2012 року, який розміщений у трансформаторній підстанції (ТП) 489.
14.02.2018 Сквирським районним підрозділом відповідача на об`єкті позивача АЗС-2, за адресою: м. Сквира, вул. Залізнична, 10-а проведено технічну перевірку електрообладнання та засобів обліку та встановлено, що споживач при користування електричною енергією порушив пункт 6.40 ПКЕЕ: "фальсифікована свинцева пломба повірки засобів обліку і свинцева пломба заводу-виробника (ОТК) та пошкоджена одноразова пломба заводу виробника № 0306541 (НІК). Виявлено ознаки порушення цілісності корпусу. Підозра на вмонтування в електричну схему лічильника додаткових пристроїв, які не передбачені в компоновці лічильника заводом виробником з метою зменшення обсягів спожитої електроенергії п. 6.40 ПКЕЕ Втручання в роботу лічильника".
За результатами проведеної перевірки складено акт про порушення від 14.02.2018 № К036792 (далі - акт).
З огляду на виявлені порушення, старий засіб обліку було демонтовано та поміщено в сейф пакет № UA00072462 і того ж дня встановлено новий засіб обліку.
До акта було додано матеріали відеофіксації та фотофіксації порушення.
28.02.2018 комісією з розгляду актів порушень ПКЕЕ розглянуто акт та вирішено відправити прилад обліку на експертизу з питання наявності сторонніх предметів в лічильнику, цілісності пломб та втручання в роботу приладу обліку. Рішення оформлено протоколом від 28.02.2018 № 043.
Висновком експертного дослідження від 21.05.2018 № 32П Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами проведення експертного трасологічного дослідження засобу обліку НІК 2301 АП2 № 0657827 встановлено, зокрема, що пломба заводу виробника, якою було опломбовано лічильник електричної енергії типу НІК 2301 АП2 №  0657827 по нижньому лівому краю, не перепломбовувалась, цілісність вищезазначеної пломби не порушувалась, слідів впливу стороннього предмету на поверхнях пломби заводу-виробника не виявлено. Пломбувальний матеріал пломби заводу виробника не пошкоджений.
Висновком експертного дослідження від 27.06.2018 № 18 Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за результатами проведення електротехнічного дослідження приладу обліку типу НІК 2301 АП2, заводський №  0657827 встановлено, що:
- у лічильнику типу НІК 2301 АП2, заводський № 0657827, пошкоджень зовнішніх конструктивних елементів не виявлено. В лічильнику виявлено пошкодження у вигляді конструктивних змін елементів схеми лічильника;
- у лічильнику типу НІК 2301 АП2, заводський № 0657827 наявні ознаки втручання і впливу на лічильний механізм та внутрішні конструктивні елементи лічильника, пайки, які виконано у спосіб, відмінний від пайки елементів схеми лічильника в умовах заводу-виробника, сторонні елементи та пристрої, дроти тощо, чого не передбачено заводом-виробником лічильників. В середині корпусу лічильника розташовано та підключено до схеми лічильника електротехнічні пристрої, які за конструктивним та схематичним виконанням являють собою схеми двох пристроїв дистанційного керування з елементами живлення та керування. Вбудовані у лічильник та підключені до його електричної схеми дві схеми пристроїв дистанційного керування виконують окремі функції дистанційної комутації ланцюгів лічильного механізму і вимірювального трансформатора струму лічильника. Відключення лічильного механізму та/або вимірювального трансформатора струму лічильника не впливає на схему живлення електроустановки, а призводить до зменшення значення виміряної лічильником енергії по відношенню до обсягу реально спожитої електричної енергії, або повне припинення обліку на час дій умов, які впливають на роботу лічильника.
Таким чином, проведеними експертними дослідженнями встановлено наявність ознак втручання і впливу на лічильний механізм та конструктивні елементи лічильника в середині корпусу, тобто виявлено пошкодження у вигляді конструктивних змін елементів схем лічильника за відсутності при цьому пошкоджень зовнішніх конструктивних елементів лічильника та впливу на цілісність пломби та пломбувального матеріалу пломби заводу виробника.
16.08.2018 засідання комісії по розгляду акта не відбулось у зв`язку з відсутністю складу членів комісії; вирішено перенести розгляд акта на 17.08.2018 о 09:00; у засіданні був присутній представник позивача Овчаренко О. В., що зафіксовано його підписом у протоколі від 16.08.2018 № 086, яким оформлене засідання.
17.08.2018 засідання комісії з розгляду акта не відбулось у зв`язку з необхідністю надати копій двох висновків експертних досліджень представнику позивача Овчаренкові О. В., який в засіданні зазначені документи отримав, що зафіксовано його підписом у протоколі від 17.08.2018 № 089, яким оформлене засідання.
22.08.2018 комісією з розгляду актів порушень Правил ПКЕЕ за участю представника споживача Овчаренка О. В. розглянуто акт та вирішено, що порушення сталося з вини споживача, і що акт підлягає розрахунку згідно з пунктом 6.40 ПКЕЕ, пунктом 2.1.3 Методики. Величину розрахункового добового споживання вирішено визначити згідно з Методикою за потужністю за договором Р=20кВт.год, кв=0,75, tдоб=24 год, за період 69 днів з 06.12.2017 по 14.02.2018 та по тарифах, що діяли протягом періоду порушення. Представник споживача з рішенням комісії не погодився, про що свідчить відповідний напис у протоколі  від 22.08.2018 № 092, яким оформлено рішення комісії.
Згідно з розрахунком, проведеним відповідачем на підставі складеного акта, обсяг недооблікованої електричної енергії склав 360 кВт.год вартістю 57 094 ,62 грн з ПДВ.
Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України, у цьому випадку не підтвердилися, тому касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 у справі № 911/1971/18 необхідно закрити з огляду на таке.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Основним елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§  56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.
Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №  696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).
Так, у постанові від 06.02.2020 у справі № 923/77/18, на яку посилається скаржник у касаційній скарзі, Верховний Суд виходив зі того, що "складання акта про пломбування, як і передача пошкодженого індикатора на збереження позивачу Товариством не доведені, що, у даному випадку, виключає нарахування позивачу вартості недоврахованої електричної енергії у відповідності до ПКЕЕ та Методики".
Водночас у справі, яка розглядається (№ 911/1971/18), суди попередніх дослідили акт про передачу на збереження приладів обліку та пломб, встановлених на ньому, від 08.12.2017 № 573900, та дійшли висновку, що позивач як власник об`єкта Комплексу АЗС-2, серед іншого, зобов`язався забезпечити збереження засобу обліку та цілісність пломб, встановлених на ньому, разом з пломбувальним матеріалом.
Наведеним також спростовуються доводи скаржника про не дослідження судами попередніх інстанцій наведеного вище акта. Водночас Суд касаційної інстанції за змістом положень частини 2 статті 300 ГПК України позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.
Відмінність встановлених судами фактичних обстави, що формують зміст правовідносин, виключає подібність спірних правовідносин у справі №  923/77/18, зі справою, яка розглядається (№ 911/1971/18).
Суд відхиляє посилання скаржника на правові позиції, викладені в постановах Вищого господарського суду України від 30.03.2016 у справі № 910/19654/15, від 16.12.2015 у справі № 910/24911/14, від 20.12.2012 у справі № 15/5005/13949/2011, від 20.06.2013 у справі № 23/5005/780/2012, від 20.06.2013 у справі № 6/5005/10803/2012, від 01.11.2012 у справі № 7/5005/4580/2012, від 20.12.2012 у справі № 21/5005/901/2012, від 01.12.2011 у справі № 24/68пн щодо застосування положень пункту 2.5 Методики, абзацу 1 пункту 6.41 ПКЕЕ, адже чинне господарське процесуальне законодавство не передбачає обов`язкове врахування їх судами під час вирішення спорів.
Зміст касаційної скарги хоча і містить посилання на відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, проте в порушення положень статті 290 ГПК України, скаржник у поданій касаційній скарзі не зазначає щодо якої саме норми права відсутній правовий висновок Верховного Суду із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.
Отже, після відкриття касаційного провадження у справі № 911/1971/18 касаційна інстанція встановила, що висновки щодо застосування норм права, які викладено у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 923/77/18 та на які послався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними з правовідносинами у справі № 911/1971/18.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, колегія суддів відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Підприємства на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 у справі №  911/1971/18.
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного підприємства "Катрюк" на рішення Господарського суду Київської області від 02.07.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 у справі №  911/1971/18 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                       Ю. Я. Чумак
Судді                                                                                                 Т. Б. Дроботова
                                                                                                      
                                                                                          В. А. Зуєв