Апеляційне провадження № 22-ц/824/2558/2021               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
 17 березня 2021 року                                                                                            м. Київ
Унікальний номер справи 366/2985/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів:  Вербової І.М., Поліщук Н.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В., 
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 ,
відповідач -                           Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
третя особа -                         ОСОБА_3 ,
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», подану його представником Бершадською Іриною Миколаївною,
на рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Ткаченка Ю.В., -
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 в своїх інтресах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2   звернувся з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» (далі - банк), третя особа ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що 22.01.2018 року о 13 год 30 хз. водій-інкасатор ОСОБА_3 ,  який перебував у трудових відносинах з банком, керуючи автомобілем Ford transit д.н.з. НОМЕР_1 , що належить AT «Державний банк України», рухався по вул. Хоменка в смт. Іванків Київської області, порушив вимоги п.16.15 Правил дорожнього руху України, не врахував снігове покриття на дорозі, ожеледицю, відсутність знаку пріоритету, здійснивши поворот ліворуч на вул. Автомобілістів, яка розташована на другорядній дорозі, скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з НОМЕР_2 під керуванням позивача, в якому в якості пасажира перебував і його син ОСОБА_2 . 
Внаслідок допущеного ОСОБА_3 зіткнення, позивач та його неповнолітній  син отримали тілесні ушкодження, а також заподіяно механічних пошкоджень автомобілю позивача на суму 142 131,21 грн.
16.07.2019 постановою Київського апеляційного суду, ОСОБА_3 , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України.
З огляду на викладене, уточнивши позовні вимоги просив стягнути з АТ «Державний ощадний банк України на свою користь матеріальну шкоду в сумі 142 131,21 грн.; моральну шкоду на його користь в сумі 40 000 грн.; моральну шкоду на його користь в інтересах сина ОСОБА_2 в сумі 30 000 грн.; судовий збір у розмірі 5467 грн; та вартість судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 15 000 грн. 

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 142 131,21 грн. матеріальної шкоди та 10 000,00 грн. моральної шкоди. Стягнуто на користь ОСОБА_1 , як законного представника ОСОБА_2 30 000 грн. моральної шкоди, вирішено питання щодо судового збору та стягнуто витрати на професійну допомогу в розмірі 15 000 грн.  
            Не погодившись з вказаним рішенням суду представник АТ «Державний ощадний банк»  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить  рішення суду скасувати  в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
            На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції без достатньої правової підстави стягнув матеріальну шкоду, оскільки відповідальність банку на час ДТП була застрахована в ПАТ «СК «Брокбізнес».
            Вважав, що позивач мав заявляти вимоги до страховика за полісом, і лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди вимагати з банку оплати різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.
            Судом першої інстанції визначено розмір завданої позивачу матеріальної шкоди на підставі висновку експертного авто товарознавчого дослідження від 11.10.2019, який складено з порушенням п.п. 5.2, 7.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки банк не було повідомлено про проведення технічного огляду пошкодженого транспортного засобу, чим порушено їх право на участь в експертному дослідження та пересвідченні у реальності завданої шкоди.
            Суд не врахував, що позивач не обґрунтував наявність підстав для стягнення моральної шкоди.
            Судом невірно визначено розмір стягнутого судового збору та неспівмірно стягнуто витрати на правову допомогу.
            У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що жодного порушення норм матеріального та процесуального права стосовно вимоги позивача саме до завдавача шкоди не вбачається, оскільки закон надає потерпілому право, а не обов`язок, одержати страхове відшкодування. Потерпілому, як кредитору належить право вимоги і в деліктному і договірному зобов`язаннях.
Вважає безпідставним посилання відповідача на порушення вимог Методики товарознавчої експертизи, то вони є надуманими, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку доказам стосовно повідомлення банку про день, час та місце проведення авто товарознавчого огляду пошкодженого автомобіля.
Не вбачає також підстав для перегляду судового рішення в частині вирішення розподілу судових витрат, а також стосовно стягнення витрат на правову допомогу.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Від представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_6 надійшло до суду клопотання про розгляд справи у відсутність її та третьої особи.  
Рішення суд в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог не оскаржується, а тому і не переглядається апеляційним судом відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.01.2018 року о 13 год 30 хз. водій-інкасатор ОСОБА_3 ,  який перебував у трудових відносинах з банком, керуючи автомобілем Ford transit д.н.з. НОМЕР_1 , що належить AT «Державний банк України», рухався по вул. Хоменка в смт. Іванків Київської області, порушив вимоги п.16.15 Правил дорожнього руху України, не врахував снігове покриття на дорозі, ожеледицю, відсутність знаку пріоритету, здійснивши поворот ліворуч на вул. Автомобілістів, яка розташована на другорядній дорозі, скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Transporter д.н.з НОМЕР_2 під керуванням позивача, в якому в якості пасажира перебував і його неповнолітній син ОСОБА_2 . 
Постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і закрито провадження в справі щодо нього у зв`язку із закінченням на момент розгляду строків, передбачених ст.38 КУпАП (а.с.10-12 том 1).
Автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», державний номерний знак НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , який згідно страхового полісу № АК 7007107 застрахував цивільно-правову відповідальність в СК «Брокбізнес».
Позивачем ОСОБА_1 10 вересня 2019 року було подано до СК «Брокбізнес» заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування. Однак 16.09.2019 страховою компанією було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП (а.с.64 том 1).
З свідоцтва про народження (серія НОМЕР_3 ), виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Іванківського районного управління юстиції Київської області слідує, що ОСОБА_2  народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і його батьками являються ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (а.с.55 том1).
З довідки, виданої лікарем-психологом КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проходив курс психологічної допомоги в період з 12.09.2018 до 15.04.2019 в поліклініці КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» у лікаря-психолога ОСОБА_8 , з діагнозом: тривожно-фобічний синдром (а.с.56 том 1).
Згідно довідки № 55, виданої КНП ІРР «Іванківська ЦРЛ» слідує, що ОСОБА_2   знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні з 22.01.2018 року по 02.02.2018 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку легкого ступеню, забій лівого коліна, тріщина наколінника (а.с.57 том 1).
18.05.2020 року від АТ «Державний ощадний банк України» до суду першої інстанції  надійшов лист за № 100.22-07/40946/2020-26/вих. від 18.06.2020 року, з якого слідує, що  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебував в трудових відносинах з акціонерним товаристом «Державний ощадний банк України» станом на 22.01.2018 року.  ОСОБА_3 , виконував свої трудові обов`язки 22.01.2018 року о 13 год. 30 хв. керуючи автомобілем FORD TRANZIT д.н.з. НОМЕР_1 по вул.Хоменка в смт.Іванків Київської області (т.1 а.с.248).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та як законного представника ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з наявності підстав щодо відшкодування відповідачем на користь позивача матеріальної та моральної шкоди. Суду представлено документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які слід стягнути з відповідача.
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 даного Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов`язання не виключають одне одного.  Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди,застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.
Позивачем 10 вересня 2019 року було подано до СК «Брокбізнес» заяву щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування. 
16 березня 2019 року страховою компанією було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП (а.с.64 том 1).
Тобто, ОСОБА_1 використав своє право на звернення до страховика, однак отримав відмову у її виплаті, а тому доводи апеляційної скарги про те, що страхова компанія має нести відповідальність і відшкодовувати шкоду є безпідставними, оскільки шкоди позивачу завдано неправомірними діями працівником відповідача, вина якого встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення завданих позивачу матеріальних збитків у визначеному ним розмірі саме з відповідача, як особи, винуватої у завданні вищевказаних збитків.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що відшкодування шкоди позивачу має бути забезпечено страховою компанією є необґрунтованими та відхиляються колегією судді з огляду на вищевикладене.
Не заслуговують на увагу і доводи скарги стосовно позбавлення права банку на участь в експертному дослідженні і неповідомлення їх про проведення такого дослідження.
Як вбачається, відповідно до висновку № 352/19 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, складеного 11 жовтня 2019 року судовим експертом Ковалем І.М., - вартість відновлювального ремонту автомобіля VW TRANSPORTER дер. № НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 22.01.2018 року, станом на дату ДТП становить 362 261,72 грн. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VW TRANSPORTER дер. № НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, яка сталася 22.01.2018 року, станом на дату ДТП становить 175 008,00 грн., виходячи зі стану пошкодження та необхідний об`єм і характер відновлювального ремонту, які визначені при огляді (а.с.13-53 том 1).
За проведення вказаного експертного дослідження ОСОБА_1 сплатив судовому експерту Коваль І.М. 3 500,00 грн., згідно квитанції № 879331 від 11.10.2019 року (а.с.54 том 1).
Згідно Висновку № 352-1/19 додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу, складеного 27 лютого 2020 року судовим експертом Ковалем І.М., ринкова вартість автомобіля VW TRANSPORTER дер. № НОМЕР_2 в пошкодженому внаслідок ДТП, яка сталась 22.01.2018 року, вигляді станом на дату ДТП становить 37 176,79 грн. (а.с.175-182).
Відповідно до Договору про надання експертних послуг від 27.02.2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , актом надання послуг від 27.02.2020 року, - за проведення вказаного експертного дослідження ОСОБА_1 сплатив судовому експерту Коваль І.М. 800,00 грн., згідно квитанції № 879349 від 27.02.2020 року (а.с.183, 184, 185 том 1).
Згідно п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів: «У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).
Повідомлення про проведення експертного дослідження автомобіля Volkswagen Transporter д.н.з.   НОМЕР_2 було надіслано всім сторонам, за власною ініціативою виконавця дослідження (експертом), а не замовником дослідження, як те передбачено п.5.2 Методики, що підтверджується матеріалами справи (а.с.47-52 том 1).
Проте, банк був належними чином повідомлений про проведення експертного дослідження, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги банку щодо наявності завданої моральної шкоди, а також її розміру, виходячи з наступного.
Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд першої інстанції, ураховуючи характер, обсяг та глибину завданих позивачу моральних страждань, пов`язаних із значним нервовим стресом перенесеним на місці дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої винними діями водія ОСОБА_3 та душевних переживаннях як батька за життя і здоров`я свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , 2009 року народження, який під час ДТП отримав тілесні ушкодження, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, визначив достатній розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача.
Суд першої інстанції вірно встановив, що  моральна шкода заподіяна позивачу  полягає в отриманих та триваючих до даного часу моральних стражданнях у зв`язку з порушеним його правом власності через вщент пошкоджений власний автомобіль, відновлення якого через тотальне знищення, є економічно недоцільним, у зв`язку з цим, з моменту ДТП, 22.01.2018 року і до теперішнього часу, було порушено нормальний спосіб життя позивача та життя його сім`ї, що в свою чергу суттєво вплинуло і порушило їх соціальні зв`язки. У зв`язку з неможливістю розпоряджатись своєю власністю, використовувати власний автомобіль за призначенням - було порушено право власності позивача.  
Також є вірним висновок суду першої інстанції та надано належну оцінку щодо моральної шкоди, заподіяної неповнолітньому ОСОБА_2 , яка полягає у отриманому нервовому стресі на місці дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої винними діями водія ОСОБА_3 . Моральні страждання неповнолітнього ОСОБА_2 полягають в отриманні ним тілесних ушкоджень, заподіяного неповнолітньому фізичного болю, а також у втраті (на перші 10-15 днів після ДТП) нормального спокійного сну, оскільки перенесений неповнолітнім стрес не минув безслідно, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутись за допомогою до психолога.
Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги і стосовно неспівмірно стягнутих витрат на правову допомогу, оскільки банком не надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок суду про доцільність стягнення на користь позивача правової допомоги.
Вказуючи на не співмірність розміру витрат на правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. банком не наведено підстав щодо порушення судом першої інстанції норм закону при її визначенні. 
Однак, знайшли свої часткове підтвердження доводи апеляційної скарги  в частині визначення суми стягнутого судового збору.
Як вбачається, позивачем заявлено майнова вимога про стягнення матеріальної шкоди, за пред`явлення якої підлягав сплаті судовий збір в розмірі  1421,31 грн, та дві немайнові вимоги за пред`явлення яких підлягав сплаті судовий збір в розмірі  1536, 80 грн.
А тому висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 5 467,00 грн. підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення судового збору до розміру 2958,11 грн.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також межі доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав до часткового задоволення апеляційної скарги.
За таких обставин, рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року у підлягає зміні в частині визначення суми судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача шляхом його зменщення до 2 958,11 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
         Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.
         Рішення  Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року змінити в частині розміру стягнутого судового збору, зменшивши його до 2 958 (двох тисяч дев`ятсот п`ятдесят вісім) 11 грн.
            В іншій частині рішення Іванківського районного суду Київської області від 21 жовтня 2020 суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено  22 березня 2021 року.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: