ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 651/135/20 Головуючий в І інстанції Загрунний В.Г.
Номер провадження 22-ц/819/339/21 Доповідач Полікарпова О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 року м. Херсон
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого	Полікарпової О.М.	
суддів	Воронцової Л.П.	
  	Ігнатенко П.Я.	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Верхньорогачицького районного суду Херсонської області у складі судді Загрунного В.Г. від 09 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
встановив:
У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, з посиланням на те, що11 червня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду з тим, що вказана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Відповідач ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді , а також наказом Банку про їх затвердження.
Однак взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого у нього, станом на 20.01.2020 року, виникла заборгованість в сумі 15 140,12 грн., яка складається з: 9973,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2111,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1857,75 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 697,15 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду та посилаючись на прийняття його з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а також без належної оцінки доказів по справі, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачем до позовної заяви долучено копію анкети-заяви, з якої вбачається інформація про відповідача та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Також, згідно вказаної заяви, відповідач висловив згоду на оформлення договору та особистим підписом засвідчив згоду на те, що заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 
Тому вважає, що відповідач був належним чином повідомленим про умови кредитування, у тому числі, й щодо сплати процентів та штрафу.
Крім того вказує, що відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Апелянт стверджує, що вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості, довідкою про видані картки за договором, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
Також вважає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На думку апелянта, у разі незгоди суду з наданим банком розрахунком заборгованості, суд повинен був здійснити свій розрахунок. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Згідно ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Судом апеляційної інстанції розглянуто справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
За статтею 1055 ЦК України  кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від неї.
Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Судом встановлено, що 11.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, якою погоджено, що вказана анкета-заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
До позовної заяви представником позивача додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. 
Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.06.2018 року, наданого позивачем, відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 01.01.2020 року має заборгованість в розмірі 15140,12 грн., яка складається з: 9973,82 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2111,40 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1857,75 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 697,15 грн. - штраф (процентна складова).
 Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, а долучені банком докази, а саме: анкета-заява, витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Пред`являючи вимогу про стягнення з відповідача сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач не надав суду окремого розрахунку процентів по ст. 625 ЦК України і не зазначив періоду їх нарахування та не доведено правомірність нарахування процентів в порядку ст. 625 ЦК України, а також не обґрунтував підставність нарахування таких процентів. 
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія погоджується, виходячи із наступного.
Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, зазначає, що відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, своєчасно не повертає банку кредитні кошти в результаті чого виникла заборгованість. При цьому посилається на укладений кредитний договір у вигляді анкети-заяви від 11.06.2018 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не підписані боржником.
Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
У анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, а також відсутні дані якого типу картку отримав ОСОБА_1 та строк її дії.
Також банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна». При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах даної справи і не містить підпису відповідача не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 червня 2018 року шляхом підписання заяви-анкети.
Крім того, зазначений позивачем у позовній заяві кредитний ліміт у розмірі 7 500,00 гривень наявними в матеріалах справи доказами не підтверджується, відомості щодо його розміру на день укладення кредитного договору в матеріалах справи відсутні. 
Звертаючись до суду із цим позовом банк надав суду, зокрема, анкету-заяву від 11 червня 2018 року за підписом ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, CONTRACT», «Універсальна, GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
При цьому, банк стверджував, що згідно виписки по картковим рахункам позичальник ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо їх повернення.
Колегія суддів зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином доказом отримання відповідачем коштів у АТ «ПриватБанк» може бути виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, проте виписка по картковому рахунку та довідка про видані картки відповідачу, на які посилається позивач, як на підтвердження своїх позовних вимог до суду не надавалися, тому судом апеляційної інстанції вказані доводи не приймаються.
Пред`являючи вимогу про стягнення 1857,75 грн заборгованості за процентами, нарахованим на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, позивач порядок їх нарахування обґрунтував посиланням на положення Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які за висновками суду не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного між сторонами.
З огляду на відсутність в анкеті-заяві строку кредитування (строку повернення  ОСОБА_1  кредиту) та ненадання суду доказів отримання відповідачем кредитних коштів і користування ними, відсутні підстави для задоволення позову.
При цьому колегія суддів зауважує, що під час попереднього слухання справи в суді першої інстанції відповідач позов не визнавав. Незважаючи на це, позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог. Таких доказів позивач не надав навіть до апеляційної скарги.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд
        п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 09 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова
Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко