П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_____________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р. Категорія 108020000	м.Одеса	Справа № 420/10424/20	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.
час і місце ухвалення: письмове провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:  Семенюка Г.В.
суддів: Домусчі С.Д. ,  Шляхтицького О.І. 

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженої     відповідальністю “Мастерпласт Україна” до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень, -

встановиВ:

          Позивач, звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування   рішень, мотивуючи його тим, що надані позивачем документи не дають підстав ставити під сумнів правильність обчислення митної вартості оцінюваного товару, оскільки неузгодженості, розбіжності, які на думку відповідача існують у документах, не вплинули і не могли вплинути на правомірність визначення митної вартості товарів за ціною договору.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби №UA500020/2020/00406 від 31.08.2020 р. та рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості №UA500020/2020/000103/2 від 31.08.2020 р.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував, що в поданих позивачем документах містяться розбіжності. Крім того, вказані документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Учасники справи сповіщались належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання, однак своїм правом на участь в розгляді апеляційної скарги не скористались та у судове засідання не з`явилися, тому судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження згідно ст. 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:
Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2017 року  між фірмою MASTERPLAST International Kft та ТОВ   «Мастерпласт Україна» був укладений контракт №14, відповідно до п.1.1. якого   продавець   зобов`язується   забезпечити   для покупця   регулярні поставки різних   будівельних матеріалів,   які   продавець   реалізовує   на   даний   момент   та товари, які планує продавати  у майбутньому на основі  отриманих від   покупця замовлень(а.с.14-21).
Відповідно   до   п.4.1 контракту №14   від   15.12.2017р. поставка товару здійснюється поставленням з  бази виробника, яку визначає продавець на  умова- Іллічівськ/Одеса   або на умовах  вказаних у специфікації на кожну окрему поставку товару.
Згідно із п.11.1  вказаного  контракту  №14 від 15.12.2017р. даний контракт вступає в силу після його підписання обома  сторонами і діє  до  31.12.2022р.
31.08.2020 року декларантом позивача була подана митна декларація №UA500020/2020/224658 з метою митного оформлення імпортованого товару за   вищезазначеним контрактом.
Для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару ТОВ «Мастерпласт Україна» було надано до   Одеської   митниці Держмитслужби:   контракт   №14 від   15.12.2017р., специфікація №44 від 18.08.2020р.; інвойс N9 IN-ЕХ20/01167; пакувальний лист б/н від 26.06.2020 р.; коносамент № 4369-0177-006.021 від 30.06.2020 р.; інвойс виробника від 26.06.2020 р.; сертифікат походження товару від 01.07.2020 р.; рахунок фактура від 24.08.2020 р.; сертифікат страхування вантажу № 6428518017643 від 30.06.2020 р.; лист розпорядження б/н від 03.08.2020р.; митна декларація країни відправлення N9021720200000190763 від 26.06.2020 р.(а.с.14-80).
Як убачається з п.33 рішення про коригування митної вартості товарів Одеською митницею Держмитслужби виявлено наступні розбіжності у наданих документах:
            - відповідно до умов     поставки CIF, продавець   зобов`язаний   здійснити     страхування     вантажу,   яке   має     покрити   зазаначену   в   договорі   ціну +10%,     але   в   наданому     до   митного   оформлення       страховому     документі   від   30.06.2020р. №19-С534.131-7 сума   не   співпадає   з   сумою   мінімального   покриття;
- в копії митної декларації країни відправлення не зазначено  реквізити зовнішньоекономічного договору та рахунки-фактури, тобто   на   момент   оформлення митної експертної   декларації   документів   не   існувало.   Також умови поставки   зазначені   в   митній декларації країни відправлення FOB, відрізняються від умов  поставки  в   товаросупровідних документах, що унеможливлює ідентифікацію експортної операції з  конкретною поставкою;
-   відповідно     до     пп. в) п.2 ч.10   ст.58     Митного   кодексу   України   при   визначенні   митної   вартості до ціни,     що   була   фактично   сплачена підлягає     сплаті   додається   така складова   митної   вартості,   як   вартість     упаковки   або   вартість   пакувальних     матеріалів   та робіт, пов`язаних     з   пакуванням. Проте,   у   наданих   до митного   оформлення   документах відсутні   дані щодо   даної   складової   митної   вартості   товару,   внаслідок   чого   неможливо перевірити   правильність     визначення   митної вартості   товарів самого   товару;
- у пакувальному   листі від   26.06.2020р. відсутнє  прізвище  та підпис  посадової   особи   підприємства, що підписувала вказаний документ.
31.08.2020 року листом ТОВ   «Мастерпласт Україна» №72 на запит (повідомлення) митного органу стосовно митного оформлення митної декларації,   повідомлено   митний орган, що страховий поліс, за домовленістю   між KUHNE+NAGEL KFT, Угорщина та MASTERPLAST International Kft, Угорщина   покриває   110% собівартості  товару  за інвойсом від  26.06.2020р.,  виданий китайським    виробником з додаванням вартості морського фрахту  до морського   порту   Одеса,   Україна. Також   зазначено, що   декларант не є прямим покупцем товару  у китайського виробника, товар купує головне підприємство MASTERPLAST International Kft, Угорщина та тому у експортних ВМД зазначаються умови поставки FOВ, так  як надалі ТОВ  «Мастерпласт Україна» є покупцем у головної компанії на умовах CIF.
З метою забезпечення  повноти оподаткування митним органом було проведено аналіз баз даних   АСМО «Інспектор»   та   ЄАІС   Держмитслужби   України   з   урахуванням     опису та   фізичних   характеристик     товарів   та встановлено, що рівень   митної   вартості     подібних товарів у максимально   наближений   до митного оформлення час є   більшим і становить: МД №UA500020/2020/219699 від   15.07.2020р. -1,5135 дол США /кг нетто, ніж заявлено декларантом 1,1623 дол. США/кг нетто.
31.08.2020 року Одеською   митницею   Держмитслужби прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці Держмитслужби №UA500020/2020/00406 (а.с.92) та рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA500020/2020/000103/2.(а.с.94-95)
Вважаючи вказану вище картку та рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов зазначив, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано.
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 49 МК України  визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5  статті 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума  всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
У відповідності до частини 3  статті 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 50 МК України  визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Частиною 1  статті 51 МК України  встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу.
Відповідно до частини 2  статті 52 МК України  декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частиною 1  статтею 53 МК України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 1  статті 54 МК України  контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 3  статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також, згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості.
Необхідно зазначити, що витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом зокрема, у постановах від 13 лютого 2020 року по справі №812/1325/17, від 11 лютого 2020 року по справі №520/9544/18, від 12 лютого 2019 року по справі справа №808/1801/18.
Як убачається з оскаржуваного рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA500020/2020/000103/2 від 31.08.2020 р. підставою для витребування додаткових документів   стало те, що     виявлено   наступні   розбіжності   у наданих   документах:
- відповідно   до       умов     поставки CIF, продавець   зобов`язаний   здійснити     страхування     вантажу,   яке   має     покрити   зазаначену   в   договорі   ціну +10%,     але   в   наданому     до   митного   оформлення       страховому     документі   від   30.06.2020р. №19-С534.131-7 сума   не   співпадає   з   сумою   мінімального   покриття;
-  в   копії     митної   декларації     країни   відправлення не   зазначено   реквізити     зовнішньоекономічного     договору   та рахунки-фактури, тобто   на   момент   оформлення   митної   експертної   декларації   документів   не   існувало.   Також умови поставки   зазначені   в   митній   декларації       країни     відправлення FOB,     відрізняються   від   умов   поставки   в   товаросупровідних   документах, що унеможливлює   ідентифікацію   експортної     операції     з   конкретною   поставкою;
-   відповідно     до     пп. в) п.2 ч.10   ст.58     Митного   кодексу   України   при   визначенні   митної   вартості до ціни,     що   була   фактично   сплачена підлягає     сплаті   додається   така складова   митної   вартості,   як   вартість     упаковки   або   вартість   пакувальних     матеріалів   та робіт, пов`язаних     з   пакуванням. Проте,   у   наданих   до митного   оформлення   документах відсутні   дані щодо   даної   складової   митної   вартості   товару,   внаслідок   чого   неможливо   перевірити   правильність     визначення   митної вартості   товарів самого   товару;
- у   пакувальному   листі від   26.06.2020р.   відсутнє   прізвище   та   підпис   посадової   особи   підприємства, що   підписувала   вказаний   документ.
Як зазначалось вище 15.12.2017 року  між   фірмою MASTERPLAST International Kft та ТОВ «Мастерпласт Україна» був укладений контракт №14, відповідно до    п.1.1. якого продавець  зобов`язується  забезпечити    для  покупця    регулярні  поставки  різних будівельних матеріалів, які продавець реалізовує на даний момент та товари, які планує продавати у  майбутньому  на основі отриманих від   покупця   замовлень(а.с.14-22).
Згідно з   п.4.1 контракту №14   від   15.12.2017р.  поставка товару здійснюється     поставленням з бази виробника, яку визначає   продавець на умова CIF -   Іллічівськ/Одеса   або на умовах вказаних   у   специфікації   на кожну   окрему   поставку товару.
Відповідно до калькуляції вартості MASTERPLAST International Kft від 24.08.2020 р. (яка надавалась позивачу разом з листом №72 від 31.08.2020р.) до інвойсу № IN-EX20/01167 у вартість 49 980 доларів США включається: вартість придбання товару MASTERPLAST International Kft у JIAXING YINGCAN TRADING CO.LTD -44100 дол. США; оплата морського фрахту - 4150.26 дол. США; витрати на страхування від ризиків 85,09 Євро (101.60 доларів США); комісійний збір -1673,14 дол. США.(а.с.30).
Поряд   з   цим,   як   повідомлялось  декларантом у листі ТОВ   «Мастерпласт Україна» від 31.08.2020р. №72 на запит (повідомлення) митного органу стосовно митного оформлення митної декларації,   страховий   поліс, за   домовленістю   між KUHNE+NAGEL KFT, Угорщина та International Kft ,   Угорщина   покриває   110% собівартості товару за інвойсом від  26.06.2020р.,    виданий  китайським виробником з додаванням вартості морського фрахту     до морського   порту   Одеса,   Україна та повідомлено, що декларант не є прямим покупцем товару у китайського   виробника, товар купує головне підприємство MASTERPLAST International Kft, Угорщина   та відповідно у експортних   ВМД зазначаються умови поставки FOВ і надалі  ТОВ «Мастерпласт Україна» є   покупцем у головної компанії на умовах CIF.
Щодо посилання відповідача у оскарженому  рішенні  на  те, що в копії митної декларації  країни відправлення не зазначено   реквізити зовнішньоекономічного договору та рахунки-фактури і на   момент оформлення митної експертної декларації документів не існувало, суд враховує, що  специфікація від 18.08.2020р. №44 до контракту від   15.12.2017р. №14 (а.с.23) була підписана між MASTERPLAST International Kft та ТОВ   «Мастерпласт Україна» під час поставки   товару JIAXING YINGCAN TRADING CO.LTD на   адресу MASTERPLAST International Kft та відповідно суд вважає обгрунтованим   зазначення номеру інвойсу «JIAXING YINGCAN TRADING CO.LTD» та вказане не свідчить про розбіжності в документах.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання   митного органу   на   те, що у пакувальному листі від   26.06.2020р. відсутнє прізвище та підпис посадової особи підприємства(а.с.68-71), що підписувала вказаний документ, оскільки   вказані   недоліки   не впливають   на   числові значення складової  митної  вартості  товарів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем надано до Одеської митниці Держмитслужби відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митною   декларацією   №UA500020/2020/224658, у відповідності до положень   ч.2   ст.53 Митного кодексу України   та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують   числові значення складових   митної вартості товару.
Разом з тим, відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої   статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, як убачається з рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем зазначено, що рівень митної вартості подібних товарів у максимально наближений до митного оформлення час є більшим  і становить: МД №UA500020/2020/219699 від   15.07.2020р.   -1,5135 дол США /кг нетто, ніж заявлено   декларантом 1,1623 дол США/кг нетто, однак   відповідачем вказано лише номер, дату та ціну по одній митній декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2   статті 55 МК України.
Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номеру та дати митної декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
При цьому розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Отже, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. 
Також слід зазначити, що за наявності інформації щодо митного оформлення аналогічного, на думку відповідача, товару митний орган не застосував метод - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а необґрунтовано обрав саме резервний метод. При цьому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Натомість, митним органом не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги товариства з обмеженої     відповідальністю “Мастерпласт Україна” про   визнання протиправними та скасування рішень належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.
Згідно з ч. 1  ст.139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до    ч. 7  ст. 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частин 4 та 5  ст. 134 КАС України  для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року справа № 826/856/18.
Відповідно до  ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у  ст. 30 Закону № 5076-VI. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
У відповідних рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема  у справах  «Баришевський проти України» від 26.02.2015, заява № 71660/11 (п.95), «Гімайдуліна та інші проти України від 10.12.2009 року  ( п.п.34-36), «Двойних проти України» від 12.10.2006 року, заява 72277/01 (п.80), «Меріт проти України» від 30.03.2004 року (п.88), Суд зазначив, що заявник має право  на відшкодування судових та інших витрат  лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними  і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Відповідно до  статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Таким чином, за результатами аналізу наведених положень  Кодексу адміністративного судочинства України  та Закону 5076-VI, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Від представника товариства з обмеженої відповідальністю “Мастерпласт Україна” надійшла заява про стягнення судових витрат, у якій адвокат   Бєлогуб   Марія   Вікторівна просить суд: стягнути з Одеської митниці Держмитслужби   на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Мастерпласт Україна» судові витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 12  000,00 грн.
В обґрунтування підстав для стягнення вказаної суми судових витрат  позивач вказав, що ТОВ «Мастерпласт Україна» та АО «Едвайзерс» погодили вартість надання правової допомоги у фіксованому розмірі у Додатковій угоді №8 до Договору № 30 про надання правової допомоги від 25.08.2020 року, враховуючи складність справи, кваліфікацію і досвід адвоката, а також фінансовий стан клієнта та, що факт надання АО «Едвайзерс» відповідних послуг ТОВ «Мастерпласт Україна» підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 01.03.2021 р.   Адвокатом АО «Едвайзерс» Бєлогуб М.В. на виконання робіт (надання послуг), передбачених Додатковою угодою №8 до Договору № 30 про надання правової допомоги від 25.08.2020 р. витрачено 5 годин, а   позивачем на користь АО «Едвайзерс» 25.01.2021 р. сплачено 12  000,00 за надання правової допомоги, що підтверджується платіжним дорученням N 155 від 25.01.2021 р. і випискою з особового рахунку АО «Едвайзерс» за 25.01.2021 р. 
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції не погоджується з доцільністю та обґрунтованістю стягнення з апелянта судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 12  000,00 грн., оскільки дана сума не співмірна зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
В даному випадку, відзив на апеляційну скаргу фактично є шаблоном позовної заяви та не потребує значного часу та витрат на його складання, рівно як і за розглядуваних обставин не потребувало значного часу вивчення судової практики в аналогічних спорах. 
Сама справа призначена за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, що свідчить про те, що предмет спору у цій справі не є складним та містить лише один епізод спірних правовідносин.
Також, в наданих до суду документах не зазначено, що включає у себе підготовка відзиву на апеляційну скаргу до суду, чи включає збір доказів, аналіз законодавства та судової практики, жодного посилання на кількість часу витраченого адвокатом на складання відзиву на апеляційну скаргу в залежності від складності справи та виконаних адвокатом робіт надані позивачем документи не містять.  
Аналогічна правова позиція викладена в постановах  Верховного Суду від 20 червня 2019 року по справі № 821/440/17 та від 17 вересня 2019 року по справі № 810/3806/18.
Отже, враховуючи надані до суду докази, суд апеляційної інстанції вважає, що стягненню з Одеської митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань витрат за надання правничої допомоги адвокатом, понесених позивачем під час розгляду даної справи, підлягає сума у розмірі 2000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби, - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року по справі № 420/10424/20, - залишити без змін. 
Стягнути з бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби (код ЄДРПОУ 43333459,   м. Одеса,   вул. Лип Івана та Юрія 21А) на користь товариства   з   обмеженої     відповідальністю “Мастерпласт Україна” (код ЄДРПОУ 33438138, Закарпатська обл., Ужгородський р-н., село   Великі Лази, вул. Тельмана 4-Б) судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн. (дві тисячі  гривень).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач 	 	Семенюк Г.В.	
судді	    	Домусчі С.Д.    Шляхтицький О.І.