П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7252/20	
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Стас Л.В.,
суддів: Шеметенко Л.П., Турецької І.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05жовтня2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової Вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив:
- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24287-50 від 14 січня 2020 року, видану Головним управлінням ДПС в Одеській області, про сплату заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску в сумі 18091,26 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що з 29 квітня 2011 року має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Вважає, що у нього відсутній борг зі сплати єдиного внеску, оскільки підстави його нараховувати за період, коли він перебував у трудових відносинах із ЗАТ «Альфа-Банк» та сплату єдиного соціального внеску (далі - єдиний внесок, ЄСВ) здійснював його роботодавець, були відсутні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1  - задоволено.
Визнано протиправною та скасовано Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24287-50 від 14 січня 2020 року, видану Головним управлінням ДПС в Одеській області, про сплату заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску в сумі 18091,26 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням Головне управління ДПС в Одеській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, у якій зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим скаржник просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що відповідно до змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"від 08 липня 2010 року №2464 (далі-Закон №2464), які набули чинності 01 січня 2017 року, сплата самозайнятою особою єдиного внеску навіть за відсутності доходу, є обов`язком такої особи.
Позивач, ОСОБА_1 , не скористався своїм процесуальним правом надання відзиву на апеляційну скаргу.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва №2027 від 29 квітня 2011 року (а.с.14), має право на заняття адвокатською діяльністю.
Згідно Довідки №29-02/19143 від 02 червня 2011 року позивач взятий на облік за №17436/29 у ДПІ у Київському районі м. Одеси (а.с.15) як платник податків.
Згідно Трудової книжки позивача серії АА №412222 11 лютого 2008 року позивач був прийнятий на роботу до ЗАТ «Альфа-Банк» на посаду консультанта відділу згідно Наказу №746-15 від 06 лютого 2008 року (а.с.18) і перебував у трудових відносинах з вказаною юридичною особою до його звільнення - 02 вересня 2019 року за згодою сторін на підставі Наказу №8324-к від 02 вересня 2019 року (а.с.20).
24 липня 2020 року позивачем у поштовому відділені №121 отримано поштове відправлення №6504411764354 (а.с.13), у якому містилась оскаржувана Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14 січня 2020 року №Ф-24287-50 про необхідність сплати боргу з ЄСВ у розмірі 18091,26 грн. (а.с.12).
Правомірність прийнятої Головним управлінням ДПС в Одеській області вимоги про сплату боргу (недоїмки)є предметом судового спору у даній справі.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у період,за який позивачу нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску та винесено оскаржувану вимогу, позивач працював у ЗАТ «Альфа-Банк», яке справляло за нього ЄСВ, а тому оскаржувана податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з таких мотивів.

За визначенням пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно пунктів 1, 5 частини першої статті 4 Закону №2464платниками єдиного внеску є роботодавці; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до підпункту14.1.226пункту14.1статті14 Податкового кодексу України(далі - ПК України), самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (пункти 1, 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VIвід 05 липня 2012 року (далі – Закон №5076-VI) адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини першої статті 1 Закону №2464).
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за чинними видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відтак, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З урахування встановлених обставин та зазначених нормативно-правових положень можна дійти висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема, адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Інше тлумачення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на якому наполягає відповідач, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, проте не отримувала дохід від неї у відповідному періоді.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 820/1538/17, від 27.11.2019 року у справі № 160/3114/19, від 05.12.2019 року у справі № 260/358/19, від 23.01.2020 року у справі № 480/4656/18, від 27.02.2020 року у справі № 0440/5632/18, від 05.03.2020 року у справі № 460/943/19.
Відповідно до ч.5ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, позивач з 11 лютого 2008 року перебував у трудових відносинах з АТ «Альфа-Банк», відомості про оформлення трудових відносин також міститься в інформаційних базах Пенсійного фонду України (а.с.16), отже нарахування та сплата ЄСВ за позивача здійснювалося роботодавцем. 
Враховуючи, що позивач, як самозайнята особа (адвокат), поза межами АТ «Альфа-Банк» у вказаний період не працював, відповідно доходів від незалежної професійної діяльності не отримує, то визначена в оскаржуваній вимозі сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 18091,26 грн. фактично є подвійним оподаткуванням одного й того самого доходу позивача.
Відтак, з огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач є застрахованою особою і єдиний внесок за неї регулярно нараховує та сплачує роботодавець, у розмірі не менше мінімального, то відповідачем протиправно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-24287-50 від 14 січня 2020 року.
При цьому, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону, та спростовуються матеріалами справи.
Згідно зі ст. 242 КАС України,рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст.315,316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 21.01.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.