РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року
м. Рівне

Справа № 556/724/16-ц
Провадження № 22-ц/4815/168/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого Ковальчук Н. М.        
суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В., 
секретар судового засідання – Пиляй І. С.,

учасники справи:
заявник, боржник – ОСОБА_1 ,
боржник – ОСОБА_2 ,
стягувач – Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,
заінтересована особа – Здолбунівський районний відділ Державної виконавчої служби
Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2020 року складі судді Кушніра О. Г., постановлену в м. Здолбунові Рівненської області о 14 годині 19 хвилин, повний текст ухвали виготовлено 30 листопада 2020 року,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. Свою заяву обгрунтовував відсутністю обов`язку боржника з їх виконання внаслідок укладення з Банком додаткового договору, за умовами якого він сплатив стягувачу частину боргу, а решта була Банком списана. Просив суд визнати виконавчі листи в цивільній справі №556/724/16-ц, видані Здолбунівським районним судом Рівненської області 07 лютого 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №321-08 від 06 серпня 2008 року в сумі 53077 доларів США 07 центів, 21750 грн. 86 коп. пені та 20103 грн. судових витрат, такими, що не підлягають виконанню. 
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції вмотивована положеннями ст. 432 ЦПК України, яка передбачає право суду визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, та обґрунтована відсутністю будь-яких доказів на підтвердження того, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою, або з інших причин, на підставі яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. 
Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права та з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 – адвокат Ошурко Йосип Миколайович оскаржив її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі покликається на положення ст. 432 ЦПК України, яка визначає підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, та доводить, що перелік, визначений цією статтею, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. Пояснює, що між його довірителем та Банком 10 березня 2020 року було укладено додатковий договір до кредитного договору № 321-08 від 06.08.2008 року, за умовами якого, якщо боржник погасить 161 000,00 грн. заборгованості за кредитом та 22 024,00 грн витрат Банку пов`язаних із примусовим стягненням до 10.03.2020 року, то звільняється від сплати решти заборгованості в сумі 159 603,73 грн.. додає, що того ж дня визначені суми були погашені ОСОБА_1 .. Вважає, що за таких обставин зобов`язання між Банком та його довірителем припинилося та просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та визнати виконавчі листи в цивільній справі №556/724/16-ц, видані Здолбунівським районним судом Рівненської області 07 лютого 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором №321-08 від 06 серпня 2008 року в сумі 53077 доларів США 07 центів, 21750 грн. 86 коп. пені та 20103 грн. судових витрат, такими, що не підлягають виконанню.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №321-08 від 06 серпня 2008 року в сумі 53 077 доларів США 07 центів, 21750 грн. 86 коп. пені та 20103 грн. судових витрат.
На виконання вказаного рішення 07 лютого 2017 року видано виконавчі листи. 
Постановами державного виконавця Здолбунівського районноговідділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 04травня 2017 року відкриті виконавчі провадження №53869548 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» боргу в сумі 53 077 доларів США 07 центів і 21 750 грн. 86 коп. пені та №53869027 про стягнення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредобанк» 20 103 грн. судових витрат.
На час звернення до суду із заявою, яка є предметом розгляду, виконавчі провадження не закінчені.
Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, заявник посилався на відсутність обов`язку боржника з їх виконання внаслідок укладення останнім із Банком додаткового договору, за яким частина боргу була сплачена невідкладно, інша частина – списана.
Відповідно до ч. 1 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 2 ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
До заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявником додано документи, з яких вбачається, що 10 березня 2020 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору №321-08 від 06 серпня 2008 року, за яким сторони погодили, що у випадку погашення позичальником заборгованості в сумі 161 000 грн. та 22 024 грн. витрат Банку до 10 березня 2020 року, Банк відповідно до ст. 605 ЦК України звільняє позичальника від обов`язку сплатити залишок заборгованості в сумі 159 603,73 грн. та в результаті прощення боргу відповідні грошові зобов`язання за кредитним договором припиняються (пункти 3,4 договору).
Сплата передбачених додатковим договором коштів ОСОБА_1 підтверджується квитанціями №ПН1289 та №ПН1302 від 10 березня 2020 року, випискою по особових рахунках та довідкою АТ «Кредобанк» від 15 вересня 2020 року про припинення боргових зобов`язань за кредитним договором.
Разом з тим, така сплата коштів, передбачених додатковим договором, відбулася після початку процедури примусового стягнення заборгованості органами державної виконавчої служби.
Чииним законодавством передбачено підстави припинення зобов`язань, в тому числі і шляхом добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.
Можливості визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачені законом у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально правові обставини), наявності процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини). У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Водночас, докази фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом стягувачем чи боржником державному виконавцю не надаються, що унеможливлює закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» чи з інших підстав, та згідно ст.40 вказаного Закону винесення державним виконавцем постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, виокремивши його в окреме провадження.
Наявність обов`язку зі сплати виконавчого боргу, який державним виконавцем в окреме провадження не виведений, і ОСОБА_1 не сплачений, унеможливлює закінчення виконавчих проваджень, а відтак, і визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.
Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №480/1558/19 та від 28 квітня 2020 року у справі №480/3452/19.
Отже, наведені обставини вказують на існування у заявника зобов`язання з виконання ним як боржником виконавчих листів з примусового стягнення заборгованості за рішенням суду на користь АТ «Кредобанк», і вони не спростовуються доводами апеляційної скарги щодо укладення додаткової угоди і виконання її умов з боку позичальника.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
За наведених обставин, апеляційний суд приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ошурка Йосипа Миколайовича залишити без задоволення.
Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 листопада 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складено 08 лютого 2021 року.
Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Гордійчук С. О.
                                       
                               Хилевич С. В.