ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/344/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №697/1450/20 Категорія: 311020000 	Сивухін Г. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Яблуневий сад»;
особи, які подали апеляційні скарги - Приватне сільськогосподарське підприємство «Яблуневий сад», ОСОБА_1 ; 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Яблуневий сад» та ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Яблуневий сад» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, - 

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з 01 серпня 2011 року по 25 лютого 2020 року працювала у приватному сільськогосподарському підприємстві «Яблуневий сад» на посаді головного бухгалтера. 
19 лютого 2020 року нею було подано заяву про звільнення за згодою сторін, яку зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції по підприємству за № 2. Згідно наказу №1 від 19 лютого 2020 року її було звільнено із посади головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад» з 25 лютого 2020 року за згодою сторін. 
У період з 20 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року вона знаходилась на лікарняному терміном 10 календарних днів та 10 квітня 2020 року звернулась із заявою до Директора ПСП «Яблуневий сад» Видай Ю.Д., у якій просила здійснити виплату заробітної плати за відпрацьований час, компенсацію за всі дні невикористаної щорічної відпустки, а також у повному обсязі здійснити виплату лікарняних та Чорнобильської відпустки терміном 16 календарних днів, у якій вона перебувала у січні 2020 pоку. В заяві зазначила прохання перерахувати кошти на її картковий рахунок, реквізити якого додала до заяви.
18 травня 2020 року на її домашню адресу було направлено лист відповідача, відповідно до якого дирекцією ПСП «Яблуневий сад» повідомлено про фактичні нарахування, а саме: компенсація за невикористану чергову відпустку за липень 2018 року - лютий 2020 року - 27707,60 грн.; заробітна плата за лютий 2020 року - 12750, 00 грн, з них виплачено 4000 грн.; виплата лікарняних відповідно до листка непрацездатності серії АКА №451765 за 20 лютого 2020 року - 28 лютого 2020 року - 6822, 50 грн (за рахунок підприємства - 3411,25 грн., за рахунок ФСС - 3411,25 грн). У листі також зазначено, що виплату у сумі 39868,85 грн. буде виплачено із каси підприємства, виплата лікарняних в сумі 3411,25 буде проводитись після відшкодування коштів від ФСС.
06 червня 2020 року вона повторно звернулась із заявою до відповідача, у якій зазначила, що нею не було отримано від ПСП «Яблуневий сад» виплати заробітної плати за відпрацьований час, компенсації за всі дні невикористаної відпустки та лікарняні. Вважає, що розмір середньоденної зарплати за два останні місяці, що передують її звільненню становить 834,52 грн., з розрахунку:
грудень 2019 року - зарплата 15034,16 грн. (кількість робочих днів - 21 день);
січень 2020 року - зарплата 20015,77 грн. (кількість робочих днів - 21)
(15034,16+20015,77): 42 дні =834,52 грн.
Сума компенсації середнього заробітку за весь час затримки підлягає стягненню за період з 07 березня 2020 (день виходу з лікарняного, день звільнення) по день фактичного розрахунку:
березень 2020 - 16 роб. днів;
квітень 2020 - 21 роб. день;
травень 2020 - 19 роб. днів;
червень 2020 - 20 роб. днів;
липень 2020 - 23 роб. днів;
серпень 2020 - 13 роб. днів (по - 19.08.2020 включно).
Сума компенсації середнього заробітку за весь час затримки становить 834,52 грн.*112 днів = 93466,24 грн.
Станом на 19 серпня 2020 року із всієї суми заборгованої від ПСП «Яблуневий сад» на її банківський рахунок було зараховано лише суму у розмірі 2746,66 грн. - виплата лікарняних (3411,25 грн., включаючи податки) після відшкодування коштів від ФСС. 
ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 39868,85 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 93466,24 грн.
Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПСП «Яблуневий сад» на користь ОСОБА_1 57161,25 грн., з них: заборгованість по заробітній платі - 8750,00 грн.; лікарняні - 3411,25 грн.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати у розмірі 45000,00 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачкою доведено факт звільнення її з роботи з 25 лютого 2020 року, розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 8750 грн, заборгованість із виплати лікарняних в сумі 3411,25 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 93466,24 грн.
При цьому, суд враховуючи співмірність майнових втрат працівника при звільненні та заявлених позивачкою до стягнення сум середнього заробітку, дії працівника та роботодавця, вважаючи справедливим та пропорційним зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 45000 грн.
Суд вказав, що позивачкою не доведено наявність невикористаної відпустки за період з липня 2018 року по лютий 2020 року, тому відмовив в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Приватне сільськогосподарське підприємство «Яблуневий сад» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.
В апеляційній скарзі вказує, що керівник ПСП «Яблуневий сад» не був ознайомлений із заявою ОСОБА_1 від 19 лютого 2020 року про її звільнення з роботи, оскільки вона не пред`являла керівнику цю заяву.
Стверджує, що написавши заяву про звільнення, в той же день ОСОБА_1 виготовила проект наказу про її звільнення, наперед зазначивши, що вона з ним ознайомлена. 19 лютого 2020 року залишаючи своє робоче місце, ОСОБА_1 забрала із собою трудову книжку, ключ ЕЦПР для доступу для звітування органів Пенсійного фонду України та інші документи. Після цього поза межами робочого місця позивачка скористалась наданим їй ключем ЕЦП та відзвітувала до органів Пенсійного фонду України про те, що останній день нарахування її заробітної плати є 25 лютого 2020 року.
Зазначає, що досліджуючи трудову книжку ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув увагу на те, що датою запису про звільнення її з посади головного бухгалтера є 25 лютого 2020 року, проте у цей день позивачка перебувала на лікарняному. Із наведеного скаржник робить висновок, що ОСОБА_1 19 лютого 2020 року використавши печатку підприємства, наперед заповнила власну трудову книжку про звільнення з роботи.
Також скаржник вважає, що під час перегляду рішення суду в апеляційному суді слід дослідити акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № ЧК761/365/АВ від 16 грудня 2020 року, оскільки ПСП «Яблуневий сад» отримало даний доказ вже після винесення рішення у справі. У даному Акті вказано, що наказ № 1 від 19 лютого 2020 року про звільнення ОСОБА_1 не містить підпису директора підприємства, а також на підприємстві відсутні документи, що підтверджуються згоду роботодавця на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачем не було отримано заяви позивачки від 10 квітня 2020 року та 06 червня 2020 року про виплату належних їй коштів.
Скаржник вважає, що оскільки ОСОБА_1 займаючи посаду головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад», займалась, зокрема, нарахуванням та виплатою заробітної плати, вона самовільно, без повідомлення роботодавця, оформила власне звільнення, у відповідача відсутня вина за несвоєчасний розрахунок чи невиплату ОСОБА_1 належних їй сум при звільненні.
ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог та стягнути з ПСП «Яблуневий сад» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 39868,85 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 93466,24 грн.
В апеляційній скарзі вказує, що суд неправомірно відмовив у стягненні компенсації за невикористану відпустку в сумі 27707,60, оскільки відповідач не ставив під сумнів факт компенсації за невикористану відпустку у період з липня 2019 року по лютий 2020 року на вказану суму.
Зазначає, що заперечення відповідача та його представника факту звільнення позивачки із роботи є безпідставними, що також підтверджується перебуванням ОСОБА_1 на обліку у Державному центрі зайнятості з 25 березня 2020 року.
Крім того, ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції було несправедливо зменшено розмір відшкодування середнього заробітку з 93466,24 грн до 45000 грн.
02 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ПСП «Яблуневий сад» адвоката Бовшика М.Ю. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить скасувати рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку.
У відзиві зазначає, що в судовому засіданні 16 листопада 2020 року позивачка та її представник відмовились від листа ПСП «Яблуневий сад», в якому вказувалось про розмір компенсації за невикористану відпустку, а інших доказів для стягнення 27707,60 грн компенсації за невикористану відпустку позивачем не надано.
08 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ПСП «Яблуневий сад» залишити без задоволення та задовольнити її апеляційну скаргу у повному обсязі.
У відзиві вказує, що відповідач не міг не отримати її листи з проханням виплатити належні їй при звільненні кошти, оскільки вказані листи є єдиними документами, де вона зазначала свій особистий картковий рахунок, на який у подальшому було зараховано частину коштів - лікарняні за лютий 2020 року в сумі 2476,06 грн.
Вважає, що наданий відповідачем Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної (фізичної) особи від 16 грудня 2020 року підтверджує лише, що відсутність підпису директора, на яку посилається представник відповідача, була звичайним рядовим явищем для підприємства.
Зазначає, що наказ про звільнення позивачки був зареєстрований в книзі реєстрації наказів по підприємству, а вже за нового головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад» відзвітувалось у Звіті по Єдиному соціальному внеску, який подається у пенсійний фонд кожного місяця до 20 числа наступного за звітним місяця та за 1 квартал 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з 25 лютого 2020 року, тим самим підтвердивши офіційно її звільнення перед усіма державними установами.
Звертає увагу, що після винесення Канівським міськрайонним судом рішення у даній справі на поштову адресу позивачки надійшов лист від директора ПСП «Яблуневий сад» від 30 грудня 2020 року з проханням надати підтверджуючі документи відсутності ОСОБА_1 на роботі з 26 лютого 2020 року.
Вважає, що твердження представника відповідача, що вона незаконно використала електронні ключі підприємства, не відповідають дійсності, та підтвердженням цього є відсутність жодних звернень з даного приводу до правоохоронних органів з боку підприємства.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 з 01 серпня 2011 року по 25 лютого 2020 року працювала в ПСП «Яблуневий сад» на посаді головного бухгалтера та з 17 грудня 2012 року по 25 лютого 2020 року за сумісництвом на посаді юриста (а.с.5-8).
Відповідно до запису №8 трудової книжки ОСОБА_1 25 лютого 2020 року звільнено з посади головного бухгалтера ПСП «Яблуневий сад» за згодою сторін на підставі ст.36 п.1 КЗпП України, запис здійснено на підставі наказу №1 від 19 лютого 2020 (а.с.8).
З копії листка непрацездатності серії АКА №451765 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 20 лютого 2020 року по 29 лютого 2020 року перебувала на амбулаторному лікуванні (а.с.10).
10 квітня 2020 року ОСОБА_1 направила ПСП «Яблуневий сад» заяву про виплату всіх належних їй при звільненні коштів, оригінали лікарняних листків та довідку про банківські реквізити (а.с. 12-14).
06 червня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулась до директора ПСП «Яблуневий сад» з вимогою про виплату належних їх при звільненні виплат (а.с.17,18).
Із витягу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 08 жовтня 2020 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПСП «Яблуневий сад» у період з 17 грудня 2012 року по 25 лютого 2020 року, підставою звільнення є ст. 36 п.1 КЗпП України. Відповідно до відомостей про інші види загальнообов`язкового державного соціального страхування, починаючи з 25 березня 2020 року ОСОБА_1 державною службою зайнятості розпочата виплата допомоги по безробіттю (а.с.111,112).
У довідці від 16 липня 2020 року про рух коштів по картці ОСОБА_1 за період з 01 липня 2020 року по 03 липня 2020 року вказано, що 03 липня 2020 року на рахунок позивачки зараховано від ПСП «Яблуневий сад» лікарняні за лютий 2020 року в розмірі 2746,06 грн (а.с. 20).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказані докази свідчать про припинення трудових відносин між ПСП «Яблуневий сад» та ОСОБА_1 з 25 лютого 2020 року.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин положення статей 116, 117 КЗпП України.
Так, відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою при звільненні, що працівнику не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а у разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Отже, при звільненні ОСОБА_1 з роботи 25 лютого 2020 року, відповідач зобов`язаний був провести з нею повний розрахунок, однак, доказів проведення такого розрахунку матеріали справи не містять.
У зв`язку з тим, що представником відповідача було визнано, що заборгованість ПСП «Яблуневий сад» із виплати заробітної плати ОСОБА_1 становить 6263,75 грн, яка не включає обов`язкові відрахування в сумі 2486,25 грн, суд прийшов до вірного висновку, що позивачці було нараховано, але не виплачено при звільненні заробітну плату в розмірі 8750 грн.
Крім того, судом правильно встановлено, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки лікарняні за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності в сумі 3411,25 грн, які зобов`язане сплатити підприємство згідно чинного законодавства.
Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 за період з липня 2018 року по лютий 2020 року, оскільки матеріали справи не містять належних доказів наявності невикористаної відпустки за вказаний період, її тривалості та розміру.
Єдиним доказом розміру компенсації за невикористану чергову відпустку міг вважатись лист ПСП «Яблуневий сад» (а.с. 15), однак, під час розгляду справи в суді першої інстанції, представник позивачки відмовився від нього як доказу у справі (журнал судового засідання від 16 листопада 2020 року (а.с. 113-115)).
При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки, судом першої інстанції обґрунтовано зменшено розмір вказаної суми з 93466,24 грн до 45000 грн, виходячи із обставин справи, співмірності майнових втрат працівника при звільненні та заявлених позовних вимог, поведінки як працівника, так і роботодавця при звільненні ОСОБА_1 з роботи, та з урахуванням принципу справедливості і пропорційності.
При цьому, судом вірно враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у даній справі є законним, обґрунтованим та справедливим, тому зміні чи скасуванню не підлягає.
Твердження в апеляційній скарзі ПСП «Яблуневий сад» про неправомірні дії ОСОБА_1 під час її звільнення, зокрема, використання електронного цифрового підпису для відправлення звіту до пенсійного фонду, є безпідставними, не підтвердженими належними доказами, тому не заслуговують на увагу.
Посилання ПСП «Яблуневий сад» на те, що ОСОБА_1 не могла зробити запис у трудовій книжці 25 лютого 2020 року про її звільнення, оскільки перебувала на лікарняному, також є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_1 з роботи 25 лютого 2020 року. Крім того, у трудовій книжці ОСОБА_1 зазначено дату її звільнення - 25 лютого 2020 року, а не дату здійснення запису до трудової книжки про звільнення позивачки з роботи.
Посилання відповідача на те, що ним не було отримано листи ОСОБА_1 від 10 квітня 2020 року та 06 червня 2020 року із вимогою виплатити належні їй при звільненні кошти, не спростовують обов`язку роботодавця - ПСП «Яблуневий сад» здійснити розрахунок при звільненні працівника з роботи. Проте, навіть після звернення ОСОБА_1 із позовом до суду, розрахунок із нею проведено не було.
Твердження ОСОБА_1 , що суд першої інстанції неправомірно не стягнув із відповідача на її користь 27707,60 грн компенсації за невикористану відпустку, спростовуються матеріалами справи, які не містять належних доказів наявності у позивачки невикористаної відпустки, її тривалості та розміру.
Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та були предметом його розгляду.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Яблуневий сад» та ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Приватного сільськогосподарського підприємства «Яблуневий сад» та ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді