Номер провадження: 22-ц/813/3825/21 
Номер справи місцевого суду: 506/236/19
Головуючий у першій інстанції Чеботаренко О. Л.
Доповідач Сегеда С. 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 05 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
встановив:

27 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ») про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 28.03.2017 року він був прийнятий на посаду старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки апарату управління. Наказом від 28.02.2019 року №72-к «Про звільнення» ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин з 28 лютого 2019 року, відповідно до п.4 ст.40 КЗПП України. 
Звертаючись до суду, позивач обгрунтовував свої позовні вимоги тим, що наказ від 28.02.2019 року №72-к «Про звільнення» є незаконним та підлягає скасуванню. Позивач зазначив, що в якості доказів його прогулів відповідач надав акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці 01.02.2019 р., з 04.02.2019 р. по 08.02.2019 р., з 11.02.2019 р. по 15.02.2019 р. та 18.02.2019 р., лист охорони морського порту ОФ ДП «АМПУ» від 18.02.2019 р., акт щодо відмови ОСОБА_1 надати пояснення з питань відсутності на робочому місці більше трьох годин з 01.02.2019 р. по 13.02.2019 р. від 14.02.2019 р., звіт ОСОБА_2 щодо подій з 01.02.2019 р. по 14.02.2019 р., доповідну записку від 19.02.2019 року. 
При цьому позивач зазначив, що в актах як підставу відсутності його на робочому місці зазначено відомості з системи АСКД ОФ ДП «АМПУ». В той же час в листі загону охорони морського порту ОФ ДП «АМПУ» від 18.02.2019 року за підписом начальника ЗОМП ОСОБА_5 зазначено, що працівники апарату управління ДП «АМПУ», яким є ОСОБА_1 , мають можливість проходу на територію ОФ ДП «АМПУ» за службовим посвідченням та в базі АСКД не фіксуються. Будь яких інших доказів, які б доводили відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, на думку позивача, в зазначених актах не вказано.
Разом із тим, інформація, що міститься в звіті щодо подій з 01.02.2019 р. по 14.02.2019 р. за підписом начальника сектору організації режиму перебування і переміщення в морських портах відділу внутрішньої безпеки ДП «АМПУ» ОСОБА_2, на думку позивача, саме підтверджує його перебування на території адміністративної будівлі ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська 1: 01,04,05,06,07,11,14 лютого 2019 року.
Крім того, позивач зазначив, що відповідно до наказу від 22.06.2017 року № 187 «Щодо проходу на територію відповідного морського порту» згідно «Єдиного переліку працівників державних установ, підприємств, організацій та інших осіб, які можуть отримати право проходу на територію відповідного морського порту за службовими посвідченнями», співробітники апарату управління ДП «АПМУ» мають право за службовими посвідченнями без надання перепустки безперешкодно перебувати на території морського порту. Наказом від 30.10.2017 р. № 1163 -к «Щодо визначення робочих місць працівників апарату управління» ДП «АМПУ» ОСОБА_1 визначено робоче місце за адресою: м. Одеса, митна площа, 1, ОФ ДП «АМПУ». 
Посилаючись на зазначені обставини, позивач вказав, що він, перебуваючи на зазначеній посаді, мав право входу до території ОФ ДП АМПУ без оформлення перепустки та реєстрації в АСКД ОФ ДП «АМПУ».
При цьому, позивач посилався на докази його перебування в період з 01 по 18 лютого 2019 року на робочому місці - на території ОФ ДП «АМПУ» за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1 (адмінбудівля №3 ОФ ДП «АМПУ» каб.16), якими є фактичні данні отримані із системи електронного документообігу ДП «АМПУ» edocs, в яку позивач входив за персональним обліковим записом.
Так, позивач особисто зафіксував факт опрацювання ним в системі електронного документообігу документів в період з 01 по 18 лютого 2019 року, а саме: 1 лютого 2019 р. о 09.38 год., 05 лютого 2019 р. о 14:21, 6 лютого 2019 р. о 15:20 год. та о 16:22 год., 8 лютого 2019 р. о 10:13 год., 15 лютого 2019 р. о 09:50 год та о 14:45 год. Разом з цим, позивачем зафіксовано відсутність прострочених ним на виконанні документів в системі електронного документообігу станом на 21.02.2019 р. о 08: 55 год.
Крім того, згідно відповіді ДП «АМПУ» від 10.05.2019 р. № 1663/10-01-10/вих., дії з використанням облікового запису ОСОБА_1 в системі електронного документообігу здійснювались на комп`ютері, який знаходився в Одеській філії ДП АМПУ та був закріплений за співробітником ДП «АМПУ» ОСОБА_3 , проте документів, які б підтверджували закріплення зазначеного комп`ютера за будь-яким співробітником, не надано. Крім того, до зазначеного комп`ютера підключено програмне забезпечення тільки з обліковим записом ОСОБА_1 .
Щодо акту про відмову ОСОБА_1 надати пояснення з питань відсутності його на робочому місці більше трьох годин з 01 лютого 2019 р. по 13 лютого 2019 р. від 14.02.2019 р., то у зазначеному акті стоїть підпис старшого інспектора з кадрів відділу кадрів АУ ДП «АМПУ» ОСОБА_4 , однак, позивач зазначив, що остання не була свідком факту, що від нього вимагались будь - які пояснення, про що зазначено у самому акті, оскільки ОСОБА_4 була лише проінформована про відмову ОСОБА_1 надати пояснення. 
При цьому позивач зазначив, що про існування вказаного акту він дізнався з відповіді ДП «АМПУ» від 15.03.2019 року на адвокатський запит.
Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивач наполягав на тому, що ним не було допущено жодних порушень трудової дисципліни, а документи, на які посилається відповідач як підставу для звільнення, є незаконними, не підтверджують будь - яких порушень трудового законодавства з його боку та не можуть слугувати підставою для звільнення.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач вказав що враховуючи, що його незаконно звільнили у лютому 2019 року, розрахунковими місяцями для вирахування середньої заробітної плати мають бути грудень 2018р. та січень 2019р. За грудень та січень ОСОБА_1 згідно довідки від 06.06.2019 року № 1726/10-04-01 про його доходи, було нараховано відповідно 29 888,45 грн. і 58387,12 основної заробітної плати. Фактично відпрацьовано за грудень і січень 42 робочих дня (21+21). Середньоденна заробітна плата дорівнює: 88275,57 : 42 = 2 101,79 грн. Середньомісячна кількість робочих днів у розрахунковому періоді дорівнює 42 : 2 = 21. У зв`язку з цим, середньомісячний заробіток складає: 2 101,79 х 21 =44 137,78 грн. 
Оскільки до суду позовна заява надійшла 27.05.2019 року, то позивач вважав, що за період з 01.02.2019р. по 27.05.2019р. з ДП «АМПУ» на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі: 2 101,79 х 81 = 170 244, 99 грн. В той же час, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2019 року по день ухвалення судового рішення.
Також позивач просив суд поновити йому пропущений процесуальний строк звернення до суду із даною позовною заявою, оскільки він його пропустив, у зв`язку з тим, що йому на підготовку та складання позовної заяви та її обґрунтування на підставі отриманих письмових доказів від ДП «АМПУ» знадобилося більше одного місця. 

В свою чергу, 07.08.2019 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю, посилаючись на те, що ДП «АМПУ» звільнило ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства. 
При цьому позивач посилався на те, що з матеріалів, які слугували підставою для звільнення ОСОБА_1 , вбачається, що факт його відсутності одночасно фіксувався системою АСКД ДП «АМПУ» (м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1) та системою АСКД ОФ ДП «АМПУ» (м. Одеса, площа Митна, 1). Зазначені системи АСКД між собою не пов`язані та вимагають наявності електронних перепусток. В той же час, для входу та виходу на територію ОФ ДП «АМПУ» для співробітників апарату управління ДП «АМПУ» достатньо службового посвідчення, а для перебування в адмінбудівлі ДП «АМПУ» необхідно також мати електронну перепустку.
Крім того, представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача, так як останнім був пропущений строк, передбачений чинним законодавством, для звернення до суду із відповідним позовом, та просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 05 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 05 березня 2020 року, та постановлення нового, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

20 травня 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від ДП «АМПУ» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вони зазначили, що суд першої інстанції, на підставі сукупності зібраних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню, у зв`язку з чим просили залишити рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 05 березня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (т.2, а.с. 206-213).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином і завчасно були повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 17.02.2021 року, на 12.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т.2, а.с.237, 238, 247). 

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (т.2, а.с. 248), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 

Разом з тим, 16.02.2021 року представник відповідача - ДП «АМПУ» надав суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату (т.2, а.с.241-244).
Однак, враховуючи, що дана справа пов`язана із трудовими правовідносинами, має скорочені строки її розгляду, однак перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично 10 місяців, при цьому представник ДП «АМПУ» раніше вже двічі надавав суду заяви про відкладення розгляду справи, які були задоволена судом апеляційної інстанції (т.2, а.с.220-222, 231-232), у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи.
При цьому колегією суддів також враховано, що представник ДП «АМПУ» не вказав суду апеляційної інстанції, по якій причині він не може прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn».
У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 01.03.2021 року.
При цьому колегія суддів зазначає, що десятиденний термін для виготовлення судового рішення в даному випадку збігає 28.02.2021 року, оскільки 28.02.2021 року є вихідним днем, а у відповідності до ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї (т.2, а.с.206-212), колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ДП «АМПУ» «По особовому складу» від 28.03.2017 року №276-к позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки апарату управління постійно з 12 квітня 2017 року з посадовим окладом 11000 грн. на місяць та визначено робоче місце за адресою: АДРЕСА_1 (т.1,а.с. 35). Права та обов`язки старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «АМПУ» визначені посадовою інструкцією (т.2, а.с 104-110).
Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 30.10.2017 року №1163-к «Щодо визначення робочих місць працівників апарату управління ДП «АМПУ» ОСОБА_1 визначено робоче місце за адресою: м.Одеса, пл.Митна,1 , з яким ОСОБА_1 був ознайомлений 30.10.2017 року (т.1, а.с.36).
Крім того, п. 2.4.2. розділу 2.4 Колективного договору трудового колективу апарату управління ДП «АМП України» передбачено, що кожен працівник зобов`язується дотримуватися Правил внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни, вимог нормативно-правових актів з охорони праці, правил пожежної безпеки. Пунктом 4.1.1. розділу 4.1 Колективного трудового договору, зазначено, що на підприємстві встановлено 5-денний робочий тиждень з нормальною тривалістю робочого часу 40 годин на тиждень із двома вихідними із режимом роботи з 08.30 год. до 17.30 год., напередодні вихідного дня з 08.30 год. до 16.15 год. з перервою на відпочинок та харчування з 13.00 год до 13.45 год. (т.1, а.с.176, 178).
Відповідно до Додатку № 1 до вказаного Колективного договору, аналогічні положення містяться і в Правилах внутрішнього трудового розпорядку, трудової дисципліни, вимог нормативно-правових актів з охорони праці, правил пожежної безпеки.

Розділом 7 вищевказаних Правил передбачено, що працівник несе відповідальність за порушення трудової дисципліни за прогул (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення: догана, звільнення із роботи (т.1, а.с.184-187).
Крім того, 01.08.2018 року було затверджено «Положення про відділ внутрішньої безпеки апарату управління ДП «АМПУ» (т.2, а.с. 112-125).

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що 19 лютого 2019 року департаментом по роботі з персоналом було отримано доповідну записку начальника відділу внутрішньої безпеки апарату управління ОСОБА_6 від 19.02.2019 року, погоджену заступником голови ДП «АМПУ» з морської та внутрішньої безпеки ОСОБА_9, щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі з 01.02.2019 р. по 18.02.2019 року, а також повідомлено, що 14.02.2019 року зафіксовано відмову від дачі пояснень з причин відсутності на робочому місці з 01.02.2019 року по 13.02.2019 року та з пропозицією звільнити ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. 
До доповідної записки долучено акти від 01.02.2019 року, 04.02.2019 р., 05.02.2019 р., 06.02.2019 р., 07.02.2019 р., 08.02.2019 р., 11.02.2019 р., 12.02.2019 р., 13.02.2019 р., 14.02.2019 р., 15.02.2019 р., 18.02.2019 р. щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі більше трьох годин, лист начальника ЗОМП ОСОБА_5 щодо проходу ОСОБА_1 на територію морського порту Одеса, інформація начальника сектору з організації режиму перебування і переміщення в морських портах відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_2 , щодо проходу ОСОБА_1 на територію апарату управління за адресою Ланжеронівська, 1 (т.2, а.с.43-58).
При цьому було зазначено, що ОСОБА_1 відмовився дати пояснення з приводу його відсутності на роботі з 01.02.2019 року по 13.02.2019 року, про що було складено відповідний акт від 14.02.2019 року. 
Також відповідачем було виконано вимоги ст.43 КЗпП України та отримано згоду профспілки ДП «ОМПУ» на звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважних причин. 

Разом з тим, у зв`язку із відсутністю ОСОБА_1 на роботі 28.02.2019 року, ознайомити його з наказом від 28.02.2019 року №72-к «Про звільнення» та вручити копію трудової книжки не було можливості, тому в цей же день директором департаменту по роботі з персоналом апарату правління ДП «АМПУ» надіслано лист, в якому позивачу повідомлено про наказ про його звільнення та запропоновано прибути до ДП «АМПУ» для отримання трудової книжки та ознайомлення із вищезазначеним наказом.

01 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 прибув до ДП «АМПУ», де ознайомився із наказом від 28.02.2019 року №72-к та забрав трудову книжку. 
При цьому, оскільки ніяких зауважень позивачем не було зазначено при ознайомленні його з наказом про звільнення, то його доводи про те, що його позбавили можливості ознайомитись зі всіма документами, на підставі яких його було звільнено, є безпідставними і необґрунтованими (т.2, а.с.37).
Більше того, відповідач   зазначив, що документи, які були підставою для видання наказу від 28.02.2019 року №72-к, є невід`ємною частиною цього наказу, та перелічені в самому наказі.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 01 лютого 2019 року заступником начальника відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_10 в присутності старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_8, начальника загону охорони морського порту «Одеса» ОСОБА_5 було складено акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці більше трьох годин 01.02.2019 року з невідомих причин , а саме з 09.00 до 13.00 год. та з 13.45 до 17.30 год., а також відсутність його входу до території апарату правління, розташованого за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1, що зафіксовано системою АСКД з 09.00 до 17.30, та відсутність його на території Адміністрації морського порту «Одеса» (Одеська філія ДП «АМПУ»), розташованої за адресою: м.Одеса, Таможена площа, 1, що зафіксовано системою АСКД, з 09.00 по 17.30 год. (т.1, а.с.43).
Крім того, 04 лютого 2019 року заступником начальника відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_10, в присутності старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_8, начальника загону охорони морського порту «Одеса» ОСОБА_5 було складено акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці більше трьох годин 04.02.2019 року з невідомих причин, а саме з 09.00 до 13.00 год. та з 13.45 до 17.30 год.,   а також відсутність його входу до території апарату правління, розташованої за адресою: м.Одеса, вул.Ланжеронівська, 1, що зафіксовано системою АСКД з 09.30 до 17.30, та відсутність його на території Адміністрації морського порту «Одеса» (Одеська філія ДП «АМПУ»), розташованої за адресою: м.Одеса, Таможена площа, 1, що зафіксовано системою АСКД, з 09.30 по 17.30 год. (т.1, а.с.44).

Аналогічні акти були складені також в період з 05 лютого 2019 року по 18 лютого 2018 року, в робочі дні, що також було зафіксовано системою АСКД (т.1, а.с.45-54).

Крім того, 14 лютого 2019 року заступником начальника відділу внутрішньої безпеки АУ ДП «АМПУ» ОСОБА_10, у присутності старшого інспектора відділу внутрішньої безпеки АУ ДП «АМПУ» ОСОБА_8, з інформуванням старшого інспектора з кадрів відділу кадрів АУ ДП «АМПУ» Котової Е.Г., було складено акт про відмову ОСОБА_1 надати пояснення з підстав відсутності його на робочому місці більше трьох годин з 01 лютого 2019 року по 13 лютого 2019 року (т.1, а.с. 55).

У зв`язку з цим, 19.02.2019 року доповідною запискою, затвердженою заступником Голови ДП «АМПУ» з морської та внутрішньої безпеки ОСОБА_9, начальник відділу внутрішньої безпеки АУ ДП «АМПУ» ОСОБА_6 доповів в.о. голови ДП «АМПУ» ОСОБА_7 , що ним зафіксовано відсутність на робочому місці з 01 по 18 лютого 2019 року без поважних причин старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_1, а також про те , що 14 лютого 2019 року зафіксована відмова ОСОБА_1 від дачі пояснень з причин відсутності на робочому місці з 01 по 13 лютого 2019 року. 
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_6 просив розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_1 від займаної посади, за порушення п.4 ст.40 КЗпП України, оскільки відповідно до табелю обліку використання робочого часу ОСОБА_1 , у лютому 2019 року, з 20 робочих днів, він скоїв 20 днів прогулів (т.1, а.с.58, 219).

На виконання вимог діючого трудового законодавства, 20.02.2019 року ДП «АМПУ» звернулося до Первинної профспілкової організації працівників ДП «АМПУ» для надання останньою згоди на звільнення старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_1 за прогул без поважних причин згідно з п.4 ст.40 КЗпП України (т.1, а.с. 213).

На засіданні профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників ДП «АМПУ» від 22.02.2019 року було надано згоду на звільнення старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки ОСОБА_1 за прогул без поважних причин згідно з п.4 ст.40 КЗпП України, про що 26.02.2019 року повідомлено ДП «АМПУ» (т.1, а.с. 214-215).

Саме на підставі викладеного, наказом ДП «АМПУ» від 28.02.2019 року №72-к «Про звільнення», старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки апарату управління ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади 28 лютого 2019 року за прогул без поважних причин, відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України. 

При цьому, суд правильно вказав, що роботодавець або уповноважений ним орган у відповідності до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк у випадку здійснення працівником прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин.
Також суд обгрунтовано виходив із того, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.
Обставини здійснення позивачем ОСОБА_1 прогулів у вказаний період часу, підтвердили в судовому засіданні в режимі відеоконференції свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_5 (т.2, а.с.67-69), які особисто перевіряли перебування позивача ОСОБА_1 на робочому місці в указаний період часу, однак останнього не було ні в кабінеті, який розташований на території морського порту за адресою: м.Одеса, пл.Митна,1, ні в адміністрації ДП «ОМПУ», яка знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Ланжеронівська, 1. Також вони йому телефонували, однак він не відповідав на дзвінки. Крім того, вони також перевіряли камери спостереження, де також встановили факт відсутності проходу ОСОБА_1 на територію морського порту. Лише в кінці робочого дня вони складали відповідні акти, коли повністю впевнились у відсутності ОСОБА_1 на робочому місці і не проходження його через встановлений турнікет.

Більше того, свідок ОСОБА_8 повідомив, що на нього покладено обов`язок по табелюванню працівників відділу внутрішньої безпеки і з 01 лютого 2019 року, коли йому дали вказівку перевіряти факт присутності або відсутності ОСОБА_1 на робочому місці, він почав складати акти по відсутність ОСОБА_1 на робочому місці, про що особисто повідомив ОСОБА_1 , який зазвичай телефонував йому після 16.00 г. і говорив, що він був у порту.
Свідок ОСОБА_8 також повідомив, що 14 лютого 2019 року ОСОБА_1 викликали до адміністрації, для надання пояснень щодо відсутності на роботі . Він прибув , але будь-які пояснення відмовився надавати. 

Зазначені обставини також підтверджуються інформацією про телефонні дзвінки, текстові повідомлення SMS та MMS абонента НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 , за період з 01.02.2019 року по 18.02.2019 року включно. Так, з номера НОМЕР_1 здійснювалися в робочий час дзвінки, які свідчать про фізичну присутність володільця телефону: наприклад, 01.02.2019 року о 11.56.32 год, 15.49.56 год., 15.59.18 год, адреса розташування - АДРЕСА_5 , 01.02.2019 року о16.48.52 год. адреса розташування - АДРЕСА_6, 01.02.2019 року о 17.10.14 год. місце розташування - вул. А.Заболотного, м.Одеса, або, наприклад, 08 лютого 2019 року - поза межами Одеси та Одеської області.
Разом з тим, в час, коли ОСОБА_1 , відповідно до вищезазначеного звіту знаходився саме на вул. Ланжеронівський, 1 , телефонні дзвінки здійснювалися саме з того місця розташування абонента НОМЕР_1 , у зв`язку з чим доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що цим телефоном могла користуватися його дружина, спростовуються наявними у справі доказами.

Доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він користувався комп`ютером, який мається на робочому столі в кабінеті, жодним чином не доводять відсутності в його діях прогулів, так як свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що він допускає факт використання ОСОБА_1 його комп`ютера, так як пароль від ПК лежить на робочому столі (т.2, а.с.70).

З огляду на викладені обставини, матеріали справи мають достатньо об`єктивних і суб`єктивних доказів відсутності позивача ОСОБА_1 на робочому місці понад 3 години, щодня, в період з 01 лютого по 18 лютого 2019 року, за виключенням вихідних (неробочих) днів, що в свою чергу свідчить про законність його звільнення по п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у дні, коли складалися акти про його відсутність на робочому місці протягом 3-х годин, він був на роботі, працював у системі СЕД ДП «АМПУ», зокрема, 01 лютого 2019 року о 9.38 г., 05 лютого 2019 року о 14.21 г., 06 лютого 2019 року о 16.22 г., 08 лютого 2019 року о 10.13 г., то вони спростовуються журналами опрацювань, згідно з якими, зокрема, 08 лютого 2019 року о 10.13 г. ОСОБА_1 було направлено на опрацювання документ - наказ про відрядження №20/14-ВД від 07.02.2019р., а безпосередньо опрацьований вказаний документ ОСОБА_1 був лише 11 лютого 2019 року о 9.46 г. (т.2, а.с. 127 -130). При цьому 11 лютого 2019 року відсутність ОСОБА_1 на роботі зафіксована з 12.10 г.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу від 28 лютого 2019 року № 72-к про його звільнення та про поновлення його на посаді старшого інспектора з контролю відділу внутрішньої безпеки апарату управління ДП «АМПУ», тобто по суті позовних вимог, не застосовуючи до цих правовідносин строку звернення до суду за захистом своїх прав.
Оскільки позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивача є похідними від основних вищезазначених позовних вимог, то суд також обгрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра