Справа № 298/415/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        18 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
судді-доповідача        –        Кожух О.А.,
суддів                –        Джуги С.Д., Куштана Б.П.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Великоберезнянського районного суду від 03 листопада 2020 року (головуюча суддя Лютянська М.С.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення інфляційних витрат та процентів

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 грудня 2010 року між ним та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено Договір найму-продажу транспортного засобу, за яким позивач зобов`язався передати відповідачам у користування, а згодом і у власність, належний йому автомобіль ВАЗ-21101 СПГ, реєстраційний н/з НОМЕР_1 , а останні зобов`язалися сплачувати йому плату за найм автомобіля. Після внесення плати за найм, він повинен передати право власності на автомобіль відповідачам. 
Зазначав, що свої зобов`язання за Договором він виконав повністю, проте відповідачі порушили умови договору, оскільки не сплачували за автомобіль обумовлені договором платежі, що змусило його звернутися до суду про стягнення заборгованості за договором. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2012 позов було задоволено - стягнуто з відповідачів у солідарному порядку на його користь 15600 грн. плати за найм транспортного засобу, 4266 грн. неустойки, 9360 грн. моральної шкоди та 318,66 грн. судових витрат. Загальна сума боргу, яку повинні були сплатити відповідачі, складає 29544,66 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2012 не виконане та по ньому не сплачено жодного платежу. Позивач вважає, що на підставі судового рішення від 28.02.2012 у боржників виникло зобов`язання сплатити грошові кошти, залишок яких на момент подання позову становить 29544,66 грн., а відтак його невиконання тягне за собою наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, позивач вважає, що має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 28.02.2012 по теперішній час. Проте враховуючи, що на час звернення до суду індекс інфляції в Україні відомий до кінця березня 2020 року, позивач просив стягнути інфляційні та 3 % річних за період з 01.01.2013 по 31.03.2020. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у солідарному порядку на його користь 6425,36 грн. - три проценти річних, та 48630,51 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2013 по 31.03.2020 за невиконання грошового зобов`язання, згідно рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2012.
Рішенням Великоберезнянського районного суду від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та процентів відмовлено. Рішення обґрунтоване тим, що немає доказів про те, що ОСОБА_1 звертався до боржників з вимогою про сплату суми боргу у період часу з 01.01.2013 по 31.03.2020.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що позивачем доведено належними і допустимими доказами, що між сторонами спору існують боргові правовідносини, згідно з якими відповідачі повинні сплатити позивачу визначену судовим рішенням суму грошових коштів. Посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник, який прострочив виконання порушеного грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
На апеляційну скаргу позивача подано відзив ОСОБА_4 . Вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, а апеляційну скаргу просить відхилити. Зазначає, що до поданих апеляційних вимог слід застосовувати загальну позовну давність, що встановлена законом. Стверджує, що позивачем було приховано від суду здійснений відповідачем платіж 18.10.2017 в сумі 4618,35 грн. Вважає, що дія договору найму-продажу припинена з моменту звернення позивачем до суду з позовом та вилучення транспортного засобу у відповідачів, тому неможливе нарахування відсотків, штрафних санкцій поза межами дії договору. Відповідач також просить стягнути понесені ним судові витрати з позивача.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та додані до неї докази, взявши до уваги поданий відповідачем відзив та додатки до нього, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2010 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було укладено договір найму-продажу транспортного засобу марки ВАЗ-211010 СПГ, 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 . Сторонами в договорі визначено, що наймачі – покупці будуть сплачувати наймодавцю-продавцю плату за найм транспортного засобу кожного місяця до 15 числа до 15 год 00 хв, в розмірі не менше 2600,00 грн (а.с. 5).
До позовної заяви додано копію рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2012, яким було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 15600 грн плати за найм транспортного засобу, 4266 грн неустойки, 9360 грн. моральної шкоди та 198,66 грн судового збору і 120 грн витрат на ІТЗ розгляду справи (а.с. 10-11). Що в сумі складає 29544,66 грн. На виконання вказаного рішення апеляційного суду Великоберезнянським районним судом 27.03.2012 було видано три виконавчі листи щодо кожного з боржників (а.с.13,16,19). Зазначені виконавчі листи були пред`явлені до примусового виконання, що підтверджується постановами про відкриття виконавчих проваджень за виконавчими листами від 27.03.2012 № 2-193/11 - двома постановами приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Гординського Ростислава Карловича (від 12.06.2018 щодо ОСОБА_2 та від 07.06.2018 щодо ОСОБА_4 ) (а.с.14-15, 17-18), та постановою головного державного виконавця Пекар Івана Івановича (від 23.07.2019 щодо ОСОБА_3 ) (а.с.20-22). У межах вказаних виконавчих проваджень у червні 2018 року приватним виконавцем Гординським Р.К. винесені постанови про арешт майна боржника ОСОБА_2 та боржника ОСОБА_4 . Стан виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_3 завершено у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, та встановлено строк повторного пред`явлення до 30.03.2023.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.
Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором найму-продажу, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм ст.. 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.
Таким чином, з ухваленням 28.02.2012 рішення Апеляційним судом Закарпатської області про стягнення заборгованості за договором найму-продажу, зобов`язання відповідачів сплатити зазначену заборгованість не припинилося, і таке рішення на час розгляду даної справи відповідачами не виконано, а заборгованість за договором найму-продажу не погашена.
У відзиві на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_4 зазначає, що сплатив органу ДВС частину заборгованості за виконавчим провадженням в сумі 4618,35 грн. В підтвердження своїх доводів відповідач додав до відзиву на апеляційну скаргу квитанцію, з якої вбачається оплата в розмірі 4 618,35 грн., де отримувач Великоберезнянський РВ ДВС.
На запит апеляційного суду від 13.01.2021 Великоберезнянським міжрайонним відділом державної виконавчої служби надано інформацію про стан виконання виконавчого провадження та розмір стягнутих коштів із боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Згідно відомостей про виконавче провадження №52735683, 18.10.2017 боржником ОСОБА_4 було внесено на рахунок Великоберезнянського РВ ДВС кошти в розмірі 4618,35 грн. за виконавчим листом №2-192/11 від 24.07.2012 на користь ОСОБА_6 (а.с.145-150). Так, як вбачається з рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 05 квітня 2012 року (номер рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень 22551430) на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 стягнуто солідарно 11 500 грн. заборгованості за несплачені передбачені Договором платежі, 5 000 грн. штрафу за невиконання Договору, 2 340 грн. відшкодування моральної шкоди, 173 грн. сплаченого судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 
У вказаному вище інформаційному листі начальником Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС державної виконавчої служби також зазначено, що на виконанні неодноразово перебував виконавчий лист №2-193/11 від 27.03.2012, який виданий Великоберезнянським районним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в загальній сумі 29544,66 грн. Однак, по даному виконавчому документу ніяких стягнень з боржників на користь ОСОБА_1 Великоберезнянським РВ ДВС не проводилося.
На запит апеляційного суду щодо виконавчих дій відносно стягнень на користь ОСОБА_1 за виконавчим листом №2-193/11, приватним виконавцем Гординським Ростиславом Карловичем 09.02.2020 подано відповідь про те, що з моменту відкриття виконавчих проваджень (№56561023 від 07.06.2018 та №56591542 від 12.06.2018) ним не було стягнуто жодних коштів а ні з ОСОБА_4 , а ні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с.152).
Таким чином, твердження відповідача про виконання рішення суду від 28.02.2012 у справі 2-193/11 шляхом внесення коштів в погашення заборгованості перед ОСОБА_1 , не відповідає фактичним обставинам, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказами.
Про неналежне виконання зобов`язань перед ОСОБА_1 свідчить і наявність чинної на сьогодні ухвали Великоберезнянського районного суду від 11.06.2012 про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_2 , до моменту повного виконання ним виконавчого листа №2-193/11, виданого 27.03.2012 Великоберезнянським районним судом.
Частинами 4, 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Зобов`язання, що існує у відповідачів перед ОСОБА_1 , визначено за рішенням суду у національній валюті гривні. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, в тому числі, і інфляційних втрат за весь час прострочення та трьох процентів річних.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 надав розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат, виходячи із заборгованості визначеної до стягнення з відповідачів за рішенням суду в сумі 29544,66 грн.
Розрахунок трьох процентів річних та інфляційних втрат проведено за період з 01.01.2013 по 31.03.2020 і визначено заборгованість інфляційних втрат в сумі 48629,46 грн. та трьох процентів річних в сумі 6425,36 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з урахуванням змісту зазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, необґрунтовано дійшов висновку щодо відмови у позові. Оскільки рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28.02.2012, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за договором найму-продажу не виконане, то позивач має право на отримання компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. 
Разом з тим, колегія суддів, перевіривши період, з якого проведено розрахунок позивачем та встановлену позивачем суму, не в повній мірі погоджується з розрахунком суми наданого позивачем, виходячи з наступного.
Періодом заборгованості є 01.01.2013 - 31.03.2020. Сума заявленого боргу складає 29544.66. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 2.642 % Таким чином сума інфляційних втрат складає 48514,15 грн.
Розмір 3% річних за цей самий період становить 6424,75 грн. в розрахунку суми боргу, що складає 29544.66 та кількості днів, які складають за визначений період 2647 днів.
Оскільки грошове зобов?язання відповідачів продовжує існувати, нарахування, передбачені ч. 2 ст 625 ЦК України, не є відсотками або штрафними санкціями, про що вказується у відзиві ОСОБА_4 , виконавче провадження щодо боржників ОСОБА_2  та ОСОБА_4  перебувають на виконанні, а виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_3  може бути пред?явлено до повторного виконання до 30.03.2023, тому апеляційний суд не бере до уваги догоди  ОСОБА_4  щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.  
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню за період з 01.01.2013 по 31.03.2020 інфляційні втрати в сумі 48514 грн 15 коп. та 3% річних за прострочення боргу в сумі 6424,75 грн..
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України).
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п.1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, ч. 1 ст 369, п. 2 ч. 1 ст.374, п.п.1, 3, 4 ст.376, ст ст 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

       п о с т а н о в и в :        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Великоберезнянського районного суду від 23 грудня 2020 року – скасувати, та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) інфляційні втрати в сумі 48514 грн 15 коп. та  3% річних в сумі 6424,75 грн.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 18 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач:        

Судді: