Ухвала
18 січня 2021 року
м. Київ
справа № 539/1395/19
провадження № 61-19521ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 
2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 
2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом 
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 107 987, 97 грн. 
В обґрунтування свого позову АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що між 
банком та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н 
від 11 грудня 2008 року, відповідно до умов якого відповідачка отримувала кредитні кошти.
У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов вказаного договору у неї утворилась заборгованість у розмірі 107 987, 97 грн, 
що складається із: 50 585, 50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 
24 101, 70 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 
27 170, 39 грн - пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн - пеня 
за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 250 грн штраф (фіксована частина); 5 130, 38 грн штраф (процентна складова). 
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 
від 21 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» 
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість 
за кредитним договором б/н від 11 грудня 2008 року у розмірі 
102 607, 59 грн. 
У задоволенні іншої частини позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
24 грудня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року і ухвалити нове судове рішення 
про відмову у задоволені позову АТ КБ «ПриватБанк».
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно 
до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду 
і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, 
що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції та специфіку його повноважень як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанції.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження 
є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної 
правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах 
про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку
Ціна позову у цій справі становить 107 987, 97 грн, тобто суму, яка станом 
на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн). 
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.
У касаційній скарзі заявником не наведено обґрунтованих аргументів 
на підтвердження наявності випадків, передбачених підпунктами а-г 
пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема не вказано 
про винятковість цієї справи для заявника або її значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Наведені заявником в касаційній скарзі доводи, які значною мірою зводяться до необхідності встановлення обставин, що згідно статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції, 
не підтверджують виключних обставин, які могли б свідчити про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
Отже випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року у справі за акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович