ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/402/20                                        Головуючий суддя І інстанції Букреєва І. А.
Провадження № 33/818/164/21                                        Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника Дзись Олександра Юрійовича на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , -
в с т а н о в и в:
Цією постановою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , 

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Також з ОСОБА_1   стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Постановою встановлено, що ОСОБА_1 27.12.2019 року о 01-30 годині в м. Харкові по вулиці Салтівське шосе, 129, керував транспортним засобом «Chevrolet Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив ДТП, та мав явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager та в закладі охорони здоров`я у лікаря-нарколога за адресою - м. Харків, вул. Шевченка, 26, КНП ХОР «ОНД» відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Не погодившись з цим рішенням захисник  ОСОБА_1 - адвокат Дзись О.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив  скасувати постанову судді Московського районного суду м. Харкова  від 02 березня 2020 року, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Вважає його незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що на відеозаписі, який долучено до матеріалів справи відсутні будь-які свідки, факт почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода по відеозапису також встановити неможливо. З відеозапису неможливо встановити хто саме на пропозицію працівника поліції проходити огляд у  медичному закладі зафіксований. Також зазначає, на місці події не було ніяких свідків, а працівники поліції спочатку запропонували проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння з застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest, на який ОСОБА_1 погодився, але покази газоаналізатора Drager Alcotest працівникам поліції не подобались, після чого стали вимагати проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я у лікаря за адресою вул. Шевченко 26 КНП ХОР «ОНД». З цим ОСОБА_1 був не згоден, та наполягав на результатах проходження газоаналізатора Drager Alcotest. До того ж судом першої інстанції не допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та представники поліції. Оскаржувана постанова була ухвалена без особистої участі захисника Дзись О.М. та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . 
Крім того, захисник Дзись О.М. просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова  від 02 березня 2020 року, посилаючись на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності та він особисто в судовому засіданні в суді першої інстанції участі не приймали, про час та місце розгляду справи не були належним чином повідомлені, а оскаржувану постанову ОСОБА_4 отримав лише 25.03.2020 року. На електронну адресу  Московського районного суду направляв заяву про відкладення судового засідання разом з копією довідки про перебування на лікарняному.  
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою захисника Дзись О.М. в інтересах ОСОБА_1 . 
В судове засідання в суд апеляційної інстанції захисник Дзись О.М. та особисто ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені  належним чином, захисника Дзись О.М. повідомлено телефонограмою (а.с. 81) та судовою повісткою ( а.с. 82), причин неявки до суду не повідомив, також не вбачається що представник якимось чином цікавився розглядом справи, клопотань про  відкладення розгляду справи судом не отримано. ОСОБА_1 рекомендованим листом направлялась судова повістка ( а.с.85), перевіркою статусу відстеження по інтернет мережі за допомогою трек-номеру встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від отримання на пошті рекомендованого листа з повісткою,  що свідчить про спроби затягування розгляду справи з подальшою метою уникнення адміністративної відповідальності.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги захисника Дзись О.М. без участі ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Дзись О.М.

 Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Внаслідок чого, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №178989 від 27.12.2019 року (арк. 3), письмові пояснення свідків ОСОБА_2   та   ОСОБА_3 (арк. 5, 6), копію письмових пояснень ОСОБА_1 , акт огляду та тимчасового затримання  транспортного засобу, довідку  щодо отримання посвідчення водія, диск з відеозаписом, копію протоколу  серії ОБ №178988 від 27.12.2019 року (а.с. 3-10) 
Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 3) вбачається, що ОСОБА_1 здійснив ДТП, керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода.  Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.
Слід зауважити, що зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений про що свідчить його власноручний підпис. Зауважень та пояснень по суті правопорушення в протоколі ним  не зазначено.
Крім того, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою  особою і дії службової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, ОСОБА_1   не оскаржувалися, тобто останній не звертався до суду із скаргою в порядку, визначеному КАС України, а також не звертався із скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва.
Поряд з цим захисник суб`єктивно стверджує, що з відеозапису неможливо встановити хто саме на пропозицію працівника поліції повинен проходити огляд у  медичному закладі та вказує, що на місці події не було ніяких свідків. 
Вказані доводи спростовуються відомостями , що є наявними у справі. Зокрема, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_1 відмовився у їх присутності від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я (а.с. 5-6).
Разом з тим, відповідно до наявного в матеріалах справи відеозапису, який супроводжується аудіозаписом об`єктивно вбачається, що ім`я особи, якій працівники поліції в присутності свідків пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я співпадає з ім`ям правопорушника, а саме “ ОСОБА_5 ”  та те, що від пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння особа відмовилася. В верхньому правому куті цього відеозапису  зазначена дата та час місця події, які збігаються з відомостями зазначеними в протоколі про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків.  Вказані відомості є додатками до протоколу та не суперечать відомостям, які в ньому зафіксовані.  
Крім того, відповідно до інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений вичерпний перелік ознак алкогольного сп`яніння. Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
А саме п.3. Розділу І передбачає такі , що ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови ; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, що узгоджується з тими ознаками, що були виявлені працівниками поліції у ОСОБА_1 , а тому апеляційний суд дійшов висновку, що дії працівників поліції під час складання протоколу відповідали вимогам цієї інструкції.
Поряд з цим, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с. 5-6) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 був з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини роту, нестійка хода, від проходження на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків.
Оскільки відомості письмових пояснень свідків узгоджуються між собою та не суперечать іншим матеріалам справи, суд дійшов висновку, що вони є об`єктивними, а тому ці відомості, також впливають на оцінку доводів апеляції.
Відповідно до ст. 251КУпАП доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст. 252КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції ставиться критично до доводів вказаних в апеляційній скарзі   стосовно того, що на місці події не було свідків , та не було їх допитано в судовому засіданні, що судом апеляційної інстанції розцінюється як обраний спосіб захисту.
Оспорюючи в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції  ОСОБА_1   та його захисник не заявляли клопотань щодо допиту свідків, але цілком суб`єктивно стверджували про незаконність та необгрунтованість вказаного рішення, не надаючи будь-яких відомостей на підтвердження таких припущень.
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що його підзахисний ОСОБА_1 спочатку погодився на огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу з застосуванням газоаналізатора Drager Alcotest, але показники працівникам поліції не подобались, після чого останні стали вимагати проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Ці твердження не відображені в протоколі про адміністративне правопорушення, в поясненнях свідків, та не узгоджуються з рештою матеріалів справи. Натомість з копії пояснень самого ОСОБА_1 вбачається що напередодні він вживав алкогольні напої, від проходження медогляду відмовився (а.с. 7).
 Більш того, на відеозаписі, долученому до матеріалів справи спостерігається як ОСОБА_1 неодноразово пропонував  працівникам поліції неправомірну вигоду, щоб уникнути адміністративної відповідальності, на що останні не погодилися та попередили водія про кримінальну відповідальність за вказані дії.
Законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема - пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Захисник Дзись О.М.   в апеляційній скарзі посилався на те, що суд визнав причину неявки у судове засідання не поважною, та ним на електронну адресу направлялась довідка про перебування на лікарняному.
Матеріалами справи підтверджується той факт, що ОСОБА_1 повідомлявся про судові засідання , призначені на 18.02.2020 та 02.03.2020 року ( а.с. 12-14,19, 22 ).
Розглядаючи заяви адвоката Дзись О.М. про відкладення судових засідань, суд врахував положення ст. 271 КУпАП, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Статтею 268 КУпАП передбачений вичерпний перелік статей, при розгляді справ за якими присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою. Категорія справ за ст. 130 КУпАП до вказаного переліку не входить, а тому присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за даною статтею у судовому засіданні не є обов`язковою.
Окрім того, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 03.04.2008 року в справі «Пономарьов проти України», «Олександр Шевченко проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
У зв`язку з цим суд, на виконання вимог ст. 277 КУпАП, з дотриманням строків розгляду даної справи, здійснив судовий розгляд у відсутності ОСОБА_1 та його захисника.
Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей8,9 Конституції України, а такожстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіхстаттях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не встановлено їх і при апеляційному перегляді.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання  захисника Дзись О.М. на незаконність та необгрунтованість судової постанови є безпідставними.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката Левченка Олександра Юрійовича задовольнити поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Московського районного суду м. Харкова  від 02 березня  2020 року.
Апеляційну скаргу захисника Дзись Олександра Михайловича залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова  від 02 березня  2020 року щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     С.К. Шабельніков