ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 лютого 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 733/579/20
Головуючий у першій інстанції – Карапиш Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/41/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,       
позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
місце ухвалення рішення суду – м. Ічня, 
дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції – 02 жовтня 2020 року.

                                      У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у сумі 112 516,86 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до банківської установи з метою отримання банківських послуг. Підписавши відповідну заяву, відповідачка підтвердила свою згоду про те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. За умовами договору відповідачці був відкритий кредитний рахунок, видана кредитна картка, а розмір кредитного ліміту у подальшому було збільшено до 2 000 грн.
Представник позивача зазначав, що при укладенні договору позичальник дала свою згоду щодо встановлення будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах  встановленого кредитного ліміту, проте відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором щодо внесення щомісячного платежу у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 березня 2020 року виникла заборгованість у сумі 112 516,86 грн, з яких: 1 905 грн – заборгованість за тілом кредиту; 102 877,72 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 1 900 грн – пеня; 5 834,14 грн – заборгованість за штрафами: 500 грн (фіксована частина) і 5 334,14 грн (процентна складова). 
Рішенням від 02 жовтня 2020 року Ічнянський районний суд у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовив.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити зазначені позовні вимоги у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про те, що надані банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідачки, і банком не погоджено з позичальником умов кредитування.
Представник позивача зазначає, що між банком та ОСОБА_1 договір був укладений в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору, і відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, укладений з відповідачкою договір є договором приєднання, і жодного підпису позичальника під публічно розміщеними Умовами та правилами надання банківських послуг закон не вимагає.
Указує на те, що активація відповідачкою картки та користування картковим рахунком достеменно свідчить про укладення сторонами кредитного договору, що знаходить своє підтвердження у виписці по рахунку, довідках банку про зміну умов кредитування та про видані картки. Наявний у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц правовий висновок містить посилання на те, що за змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, а також здійснення операцій через Приват24 тощо.
Звертає увагу на ту обставину, що саме на позичальникові лежить обов`язок регулярно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів, що відповідачка засвідчила власним підписом у заяві. Саме позичальник у випадку незгоди зобов`язаний звернутися з письмовою заявою до банку про розірвання договору, проте кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався та недійсним не визнавався. Крім того, ОСОБА_1 погоджувалась зі змінами та прийняла їх, оскільки  продовжувала протягом тривалого часу користуватися кредитною карткою та частково погашала заборгованість, отже районний суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні фактично отриманих коштів (тіла кредиту), відсотків, пені і штрафу.
Наголошує на тому, що у разі непогодження з наданим банком розрахунком заборгованості, суд повинен був встановити (розрахувати) дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у позові взагалі.
Наданий ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не приймається до уваги апеляційним судом через його невідповідність вимогам ч. 4 ст. 360 ЦПК України, оскільки до нього не надано письмових доказів надсилання копії відзиву стороні позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, а рішення суду – скасувати в частині, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами того, що саме додані до позову Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку діяли на час підписання відповідачкою заяви, і що саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг вона ознайомлювалася та погоджувалася з ними.
Районний суд зазначив, що стороною позивача не надано оригіналів первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, а наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача, зокрема, правильності розрахунку суми відсотків та пені.
Однак. з висновком суду про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного.  
У справі встановлено, що 18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», яке у подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг. У цей же день відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 14), у якій вона погодилась, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які підпису відповідачки не містять (а.с. 15, 16-49). 
З довідки АТ КБ «ПриватБанк», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н видана платіжна картка № НОМЕР_1 – дата відкриття 18 жовтня 2013 року зі строком дії до липня 2017 року (а.с. 13).
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 18 жовтня 2013 року зі встановленим кредитним лімітом 300 грн. У подальшому, 28 жовтня 2013 року, відбулось збільшення кредитного ліміту до 2 000 грн, а 21 січня 2020 року розмір кредитного ліміту було зменшено до 0.00 грн (а.с. 12).
Випискою по рахунку основної карти НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за період з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2020 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами та часткового погашення кредитної заборгованості (а.с. 9-11). 
Матеріали справи, зокрема, відповідь на відзив на позовну заяву та додатки до нього, які були надані позивачем районному суду, містять фото відповідачки з продуктом (кредитною карткою) банку, який видавався останній 18 жовтня 2013 року (а.с. 106).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не зверталася.
Відповідачкою умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 31 березня 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 112 516,86 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 1 905 грн, заборгованість за відсотками – 102 877,72 грн, 1 900 грн – заборгованість по пені та 5 834,14 грн – заборгованість по судовим штрафам (а.с. 7-8).
У наданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання нею кредитної картки, користування кредитними коштами та часткового погашення заборгованості (а.с. 72-76). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його  умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів  цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. 
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши наведені норми та обставини справи апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, виходячи з наступного.
Так, з наведеної вище виписки по основній картці № НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 18 жовтня 2013 року по 29 лютого 2020 року вбачається, що позичальником у зазначений період, а саме, з 18 жовтня 2013 року по 24 квітня 2014 року проводилось зняття готівкових коштів та часткове погашення заборгованості за кредитним договором від 18 жовтня 2013 року, що, на думку апеляційного суду, свідчить про підтвердження факту отримання відповідачкою кредитних коштів та користування ними. Указана виписка підтверджує несвоєчасне погашення кредиту позичальником і наявність заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 31 березня 2020 року становила 1 905 грн.
Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку  господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Таким чином, надана позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 , на думку апеляційного суду, є належним доказом наявної заборгованості відповідачки за тілом кредиту, а тому висновок суду першої інстанції про відсутність у матеріалах справи оригіналів первинних бухгалтерських документів, які підтверджують такий борг ОСОБА_1 перед банком, є хибним.   
Отже, за умови доведеності факту існування між сторонами грошового зобов`язання, воно має виконуватись належним чином обома сторонами, тому ОСОБА_1 повинна сплатити позивачу суму заборгованості за тілом кредиту, що було залишено поза увагою районним судом. 
Вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідачки заборгованості за процентами, пені та штрафів суд враховує наступне.
Банк, заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема й заборгованість за відсотками, пеню та штрафи. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 18 жовтня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини укладеного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами; базова процентна ставка; обов`язковий щомісячний платіж; відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів; штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.  
На думку колегії суддів, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої  договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин (18 жовтня 2013 року) і до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 червня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зважаючи на наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.
З урахуванням викладеного, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщених на сайті www.privatbank.ua, які наявні в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 жовтня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Зважаючи на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, у зв`язку з чим апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково. У той же час, заявлені АТ КБ «ПриватБанк» вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та штрафів є безпідставними, у зв`язку з чим у задоволенні цих заявлених банком вимог належить відмовити.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційний суд скасовує в частині рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 35,73 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 53,60 грн – за розгляд справи судом апеляційної інстанції.                
Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, - 
                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 02 жовтня 2020 року в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту – скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ 14360570) 1 905 (одну тисячу дев`ятсот п`ять) грн заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 18 жовтня 2013 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ 14360570) 35 (тридцять п`ять) грн 73 коп. судового збору.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ЄДРПОУ 14360570) 53 (п`ятдесят три) грн 60 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2021 року.

Головуюча:                                           Судді: