Справа № 345/3441/20 
Провадження № 33/4808/33/21 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП  
Головуючий у 1 інстанції Сухарник І. І. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисника адвоката Дудорова О.О.
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого с АДРЕСА_2 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнуто судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.,- 

                                                         в с т а н о в и в :
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 22.09.2020 о 21.15 годин в м. Калуш по вул. Івано-Франківська керував автомобілем марки Рено н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, тобто порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки вважає, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Звертає увагу на те, що з долученого до матеріалів справи відеозапису вбачається, що свідки, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, були відсутні під час проведення вказаного відеозапису. 
Вказує на те, що згідно ст.266 КУпАП огляд водія на стан сп`яніння проводиться в присутності свідків, а у разі його незгоди із проведенням огляду чи результатом огляду, відповідний огляд проводиться в медичному закладі. Огляд проведений з порушенням цих вимог вважається недійсним.
Вважає, що працівниками поліції було порушено вимоги даного закону, оскільки його відмова від проходження огляду на стан сп`яніння відбулась без участі свідків, що і доводиться відеозаписом.
Окрім того, звертає увагу на те, що 25.11.2020 року він звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про надання часу для пошуку адвоката, проте суддею було перенесено розгляд справи тільки на два дні. Судом було розглянуто справу 30.11.2020 року, чим суд позбавив його право на професійну правничу допомогу, оскільки було надано дуже мало часу у вільному виборі захисника його прав.  Його захисник ознайомився із матеріалами справи 07.12.2020 року.
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю складу правопорушення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції особа, яка притягається до відповідальності, ОСОБА_1 та захисник адвокат Дудорова О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримали вимоги апеляційної скарги, просили скасувати постанову суду та закрити провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у розгляді справи є беззаперечним і випливає з вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу без його участі та не надав більше часу для укладення угоди із захисником про надання правової допомоги, чим порушив його право на захист.  
Перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що право на участь в судовому засіданні суду першої інстанції особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлено ст.268 КУпАП, відповідно до якої, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
За відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи наведене, перевіряючи вищевказані доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із сукупності обставин, які свідчать про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості  бути присутнім у суді під час розгляду справи та організувати ефективний захист своїх інтересів, які свідчать про прийняття судом першої інстанції необхідних заходів щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про розгляд справи та враховує характер процесуальної поведінки вищевказаної особи протягом розгляду справи у суді. 
Апеляційний суд вважає, що саме такий підхід зможе забезпечити рівновагу між інтересами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 , оскільки правопорушник 30.11.2020 не з`явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_1 на електронну пошту суду направив заяву, в якій вказав, що протягом вихідних днів у нього не було можливості укласти договір про правову допомогу з адвокатом, а також з огляду на продовження несприятливої епідеміологічної ситуації та рекомендацій Вищої ради правосуддя про утримання від відвідування судових установ за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи без участі сторін, просив викликати та допитати в судовому засіданні свідків, що вказані у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо нього працівниками поліції, у зв`язку з чим відкласти розгляд справи, а дане клопотання розглянути без його участі. При цьому, ОСОБА_1 просив не вважати його неявку в судове засідання неповагою до суду, оскільки причина такої неявки є поважною. 
Судом першої інстанції було взято до уваги, що ОСОБА_1 поважності своєї неявки в судове засідання не зазначив та підтверджуючих документів не долучив. Дані доводи порушника суд розцінив як намагання уникнути відповідальності за вчинене правопорушення, оскільки з жовтня місяця ОСОБА_1 жодного разу в судові засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і дату розгляду справи. При цьому, судом взято до уваги, що розгляд справи було неодноразово призначено до розгляду, а саме: на 19.10.2020, розгляд якої було відкладено у зв`язку з неявкою порушника на 03.11.2020, а в подальшому на 18.11.2020. 18.11.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду направив листа, в якому зазначається, що стан його здоров`я погіршився, наявні ознаки гострого респіраторного захворювання, тому не може заявитись в судове засідання та просив розгляд справи відкласти. 
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що в  заяві від 30.11.2020 , так і в інших заявах, які прийшли на електронну адресу суду першої інстанції, відсутній підпис, за яким можна було б ідентифікувати відправника, а тому зазначені заяви не можуть братися до уваги як належно подані, оскільки подані з порушенням вимог п.8.2.23 Положення про порядок використання ресурсів локальної комп`ютерної мережі в Державній судовій адміністрації України, територіальних управліннях державної судової адміністрації України, місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції. Крім того, жодних підтверджуючих документів про наявність будь-яких захворювань порушником подано не було. 
В зв`язку з неявкою ОСОБА_1 в судове засідання на 18.11.2020 розгляд справи було відкладено на 26.11.2020, про що повідомлено порушника. 25.11.2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву , в якій просив розгляд справи відкласти та надати йому час для пошуку адвоката, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 30.11.2020 року. ОСОБА_1 30.11.2020 року просив відкласти розгляд справу з аналогічних підстав. При таких обставинах суд розцінив неявку ОСОБА_1 як неявку без поважних причин та прийшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності правопорушника.
З огляду на наведене, суд першої інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Так, з матеріалів справи вбачається, що розгляд справи відносно ОСОБА_1 призначався неодноразово, а саме: 19.10.2020 року,03.11.2020 року, 18.11.2020 року, 26.11.2020 року та 30.11.2020 року.
В судове засідання 19.10.2020 року ОСОБА_1 не з`явився, внаслідок чого розгляд справи було відкладено на 03.11.2020 року, на яке апелянт повторно не з`явився і судом було прийнято рішення про перенесення розгляду справи на 18.11.2020 року.
18.11.2020 року ОСОБА_1 на електронну адресу суду направив листа (а.с.29), в якому зазначив, що стан його здоров`я погіршився, наявні ознаки гострого респіраторного захворювання, тому не може заявитись в судове засідання та просив розгляд справи відкласти. 
Розгляд справи перенесено судом на 26.11.2020 року.
Однак, 25.11.2020 року на електронну пошту суду надійшло клопотання ОСОБА_1 (а.с.35) про надання йому часу для пошуку адвоката, у зв`язку із чим розгляд справи просив перенести на іншу дату.
Судом було відкладено розгляд справи на 30.11.2020 року. Так, в  заяві від 30.11.2020 року (а.с.38), яка надійшла на електронну адресу суду першої інстанції, ОСОБА_1 повторно заявив клопотання про надання йому часу для укладення угоди із захисником про надання йому правової допомоги, а також про продовження несприятливої епідеміологічної ситуації та рекомендації ВРП про утримання від відвідування судових установ за відсутності обставин, що унеможливлюють розгляд справи без участі сторін, та просив викликати в судове засідання свідків.
Розгляд справи відбувся 30.11.2020 року за відсутності особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, обговорюючи питання про можливість розгляду справи без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не мав належних даних про те, що останній перебуває на лікуванні та з поважних причин не з`явився до суду.  
Апеляційний суд приймає до уваги, що сукупність вищевказаних обставин свідчить про те, що ОСОБА_1 знав про те, що відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення від 22.09.2020 року серії ДПР 18 №500424 за ч.1 ст.130 КУпАП та в провадженні  Калуського районного суду Івано-Франківської області знаходиться відповідна справа про притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №500424 від 29.09.2020 року і до ухвалення судом постанови суду 30.11.2020 року мав достатньо часу для організації ефективного захисту своїх інтересів, укладення угоди із захисником про надання правової допомоги та явки до суду. 
Апеляційний суд неодноразово звертав увагу на те, що встановлення діючим законом скороченого строку щодо можливості накладення адміністративного стягнення провокує осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності на зловживання своїм правом на відкладення розгляду справи та навмисне затягування розгляду справ з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
В той же час, наявність вищевказаної норми закону свідчить про те, що законодавець вважає що вказаний строк достатній для того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності змогла належним чином реалізувати своє право на участь у судовому засіданні та організувати ефективний захист своїх інтересів у суді. 
Враховуючи сукупність вищевказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що процесуальна поведінка ОСОБА_1 свідчила про зловживання ним правом на відкладення розгляду справи та свідчила про намагання  уникнути відповідальності за правопорушення, шляхом затягування розгляду справи, а тому обґрунтовано розглянув справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності. 
Вищевказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово не з`являвся в судові засідання суду першої інстанції, намагаючись затягнути розгляд справи з метою перешкоджання ухваленню несприятливого для себе судового рішення, використовуючи надані процесуальні права всупереч інтересам забезпечення справедливого та неупередженого правосуддя у розумний строк. 
За своїм значенням принцип диспозитивності не є абсолютним, тому він не може служити виправданням безпідставного здійснення процесуальних прав, не пов`язаних з метою реального захисту своїх інтересів у встановленому законом порядку. 
Вказані дії, спрямовані на зловживання процесуальними правами, хоч і виглядають як дії, спрямовані на повне та всебічне дослідження обставин справи або захист порушеного права, однак по суті були спрямовані на деструктивність судового розгляду. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані обставини та процесуальна поведінка особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 протягом розгляду справи в суді першої інстанції дозволили суду прийти до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав щодо розгляду справи без участі правопорушника.

Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до виписаних у ст. ст.254, 255, 256 КУпАП положень, протокол про адміністративне правопорушення - це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог ст. ст.254, 255, 256 КУпАП. 
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП , апеляційний суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність досліджених доказів, прийшов до обґрунтованого висновку, про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 500424 від 22.09.2020 року, ОСОБА_1 22.09.2020 о 21.15 годин в м. Калуш по вул. Івано-Франківська керував автомобілем марки Рено н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, тобто порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – інспектором СРПП №3 Калуського ВП старшим лейтенантом поліції Гулійчук В.Р., підписаний уповноваженою особою, що оформила протокол та свідками.
ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в Калуському міськрайонному суді.
В протоколі зазначені дані свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із їх власноручними підписами.
При цьому, в графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 відмовився надавати пояснення.
Працівниками поліції у ОСОБА_1 не було вилучено посвідчення водія та не видавався тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.
В графі протоколу зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, відмовилась від підпису, автомобіль передано ОСОБА_4 та зазначено дані його посвідчення водія.

Європейський суд неодноразово вказував на те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції (справа  "Гурепка проти України"), а позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки “право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, серед яких право знати, у вчиненні якого правопорушення його підозрюють або обвинувачують, бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права та обов`язки, мати захисника та інші. 
Статтею 254 КУпАП передбачено, що у випадку виявлення адміністративного правопорушення, складається протокол про адміністративне правопорушення, який є основним процесуальним документом і єдиною підставою для розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський Суд зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення». Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. 
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, який складено о 21 год. 40 хв. 22.09.2020 року, ОСОБА_1 обвинувачується в тому, що вчинив правопорушення 22.09.2020 року о 21 год. 15 хв., а саме відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння.
Апеляційний суд вважає, що обвинувачення висунуте ОСОБА_1 є конкретним, оскільки зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП звинувачується у відмові від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог ст.2.5 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку поліцейських та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав відеозапис належним та допустимим доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та дозволяє повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Зокрема, зі змісту відеозапису з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції  вбачається, що водій ОСОБА_1 не заперечував факт керування ним транспортним засобом. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 про виявлені ним ознаки алкогольного сп`яніння та неодноразово пропонував пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння  за допомогою спеціального технічного засобу або у медичному закладі, також було  роз`яснено, що у разі відмови від проходження такого огляду стосовно водія буде складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності саме за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Працівник поліції повідомив водія ОСОБА_1 про відеофіксацію події і наголосив про те, що він під запис на камері пропонує водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного приладу, а після відмови від проведення такого огляду, водію було запропоновано проїхати до медичного закладу для проходження відповідного огляду на виявлення стану алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_1 відмовився.
Вищевказаний відеозапис дозволяє встановити, що ОСОБА_1 неодноразово відмовився на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі, незважаючи на попередження про те, що така відмова  є правовою підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
Зокрема, в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував того, що вищевказаний відеозапис стосується обставин, які пов`язані із звинуваченням його у вчиненні правопорушення.    
Суд першої інстанції обґрунтовано визнав вищевказані відеозаписи належним та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини, які мають істотне значення.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказане правопорушення є закінченим з моменту відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння поліцейським за допомогою спеціального технічного засобу або в медичному закладі.
Відповідно до Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.2) вбачається, що ОСОБА_1 пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота. В акті огляду зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від проведення огляду на стан сп`яніння в присутності свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що свідки засвідчили своїми власноручними підписами.
До матеріалів справи долучено направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, в Калуську ЦРЛ (а.с.3), складеного о 21.30 год. 22.09.2020. У зв`язку з виявленими поліцейським ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, відповідно до якого ОСОБА_1 , від проведення огляду відмовився.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на  показання свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були допитані в судовому засіданні суду першої інстанції та повністю підтвердили, що в їх присутності 22.09.2020 в м. Калуш по вул. Івано-Франківська водій ОСОБА_1 , який перебував з ознаками алкогольного сп`яніння, відмовився пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, а також проїхати в медичний заклад для освідування. Вказані свідки підтвердили, що були присутні під час складання протоколу про адмінправопорушення відносно ОСОБА_1 і підписували протокол.
Показання свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю узгоджуються з даними протоколу про адміністративне правопорушення та іншими доказами по справі і спростовують доводи ОСОБА_1 відносно наявності вказаних свідків під час його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Разом з тим, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають істотного значення для вирішання питання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки вона повністю підтверджується іншими доказами по справі. 
Так, за змістом ч. 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків з використанням спеціальних технічних засобів або в закладах охорони здоров`я.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вказаного закону  присутність двох свідків є обов`язковою тільки при проведенні огляду на стан алкогольного сп`яніння  поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і не є обов`язковою у разі відмови водія пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Зокрема, водій транспортного засобу може відмовитись від проходження огляду на стан сп`яніння як до початку проведення такого огляду, так і під час його проведення. Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу  поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Крім того, проведення огляду та оформлення результатів огляду на стан алкогольного сп`яніння, проводиться двома способами: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; 2) лікарем закладу охорони здоров`я, які затверджені управлінням охорони здоров`я місцевих держаних адміністрацій, в інших закладах охорони здоров`я проведення вказаного огляду заборонено.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Таким чином, діючий закон дозволяє водію відмовитись від проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів і така відмова не утворює складу адміністративного правопорушення. 
Однак, у цьому випадку водій транспортного засобу зобов`язаний пройти огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в  закладах охорони здоров`я.

У відповідності до рапорту працівника поліції Стефанів Р.С. (а.с.6) про те, що під час несення служби ним було зупинено водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем на іноземній реєстрації з явними ознаками алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та в медичному закладі водій категорично відмовився в присутності двох свідків. Також зазначено, що водій відмовився від підпису в протоколі. на водія ОСОБА_1 було складено протокол за ст.130 ч.1 КУпАП та за ст.126 ч.1 КУпАП, оскільки у водія було відсутнє посвідчення водія (а.с.6).
До матеріалів справи долучено копію постанови  про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №254784 від 22.09.2020 року  (а.с.7), у відповідності до якої на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу за керування транспортним засобом без посвідчення водія.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаний рапорт за своїм правовим змістом є службовим документом, яким поліцейський інформує начальника Калуського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про законність дій працівників поліції. 
Додано копію свідоцтва про повірку регульованого засобу вимірювальної техніки № 12-01/3981 чинне до 24.07.2021 року (а.с.8).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних зауважень чи заяв з боку ОСОБА_1 на дії працівників поліції відеоматеріали та письмові матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять. 
Доводи стосовно того, що дії працівників поліції були незаконні, оскільки останні  безпідставно зупинили транспортний засіб під його керуванням, не впливають на правильність висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення.
Апеляційний суд вважає, що правомірність дій поліцейських щодо зупинки транспортного засобу не знаходиться у причинному зв`язку з обов`язком водія транспортного засобу пройти відповідний медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. 
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд  у відповідності до п.2.5 ПДР України кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Так, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Так, диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд першої інстанції, враховуючи характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, призначив ОСОБА_1 справедливе стягнення, яке відповідає вимогам закону.
З огляду на наведене підстав для скасування постанови не вбачається.
Керуючись ст.294 КУпАП,-

                                                п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення. 

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                           О.П. Васильєв