ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2651/21 Справа № 205/4692/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого - судді Демченко Е.Л.
                суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Автокредит Плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - акціонерне товариство "Таксомбанк", про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, -
в с т а н о в и л а:

       У липні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - АТ "Таксомбанк", про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів.
       Вказував, що 30 жовтня 2019 року ним підписано заяву про приєднання до публічного договору №APDN 000000000074660 про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії www.planetavto.com.ua. Від імені лізингодавця на такій заяві наявна ксерокопія печатки і факсиміле підпису директора ТОВ «Автокредит Плюс», а також підпис представника лізингодавця Кошурникова В.Ю . У відповідності до умов заяви лізингоодержувач отримує предмет лізингу на 60 місяців (п.14.1.2), вносить аванс у розмірі 22 950 грн. (п.14.1.7) та здійснює подальші щомісячні платежі у розмірі 4 040 грн. (п.14.3) у період з 10 по 15 число кожного місяця (п.14.1.4) та транзитний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «ТасКомБанк», для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс» (п.14.1.5). 
       Зазначав, що додатком №2 до договору фінансового лізингу врегульовано графік оплати та його складові, а саме: відшкодування вартості предмета лізингу, відсотки за користування предметом лізингу, комісія за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу. За період з 30 жовтня 2019 року по 23 травня 2020 року він сплатив 46 550 грн. на рахунок, відкритий у АТ «ТасКомБанк».
       Вказував також на те, що 23 травня 2020 року представником ТОВ «Автокредит Плюс» вручено повідомлення про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання договору фінансового лізингу №APDN 000000000074660, у разі не усунення події «Дефолт» та в цей же день представниками ТОВ «Автокредит Плюс» вилучено транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та підписано сторонами акт приймання - передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №100001632.
       Посилаючись на те, що оскільки договір фінансового лізингу між сторонами у письмовій формі, з його наступним нотаріальним посвідченням, не укладався, між сторонами не погоджувались у передбачений законом спосіб істотні умови такого договору, такий договір є недійсним, позивач просив суд визнати недійсним публічний договір №APDN 000000000074660 від 30 жовтня 2019 року надання фінансового лізингу між ним та ТОВ «Автокредит Плюс», а також стягнути з відповідача на його користь сплачені за договором грошові кошти у розмірі 46 550 грн. та судові витрати по справі. 
       Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року позов ОСОБА_1   задоволено частково.
       Застосовано наслідки нікчемності договору фінансового лізингу №APDN 000000000074660 від 30 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс».
       Стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс»  на користь ОСОБА_1  сплачені за договором фінансового лізингу №APDN 000000000074660 від 30 жовтня 2019 року грошові кошти у розмірі 46 550 грн. 
       В іншій частині заявлених позовних вимог щодо визнання договору недійсним відмовлено.
       Стягнуто з ТОВ «Автокредит плюс» на користь ОСОБА_1  понесені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі - 1 682 грн.
       В апеляційній скарзі ТОВ «Автокредит плюс» просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.
       Апеляційна скарга мотивована наступним: місцевим судом не враховано, що жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не існувало; до договору лізингу можуть субсидіарно застосовуватися лише норми параграфу 1 глави 58 ЦК, а не інші параграфи цієї глави, тому договір укладений сторонами не потребує нотаріального посвідчення. 
        ОСОБА_1  надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, просив в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Автокредит Плюс» відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга ТОВ "Автокредит Плюс" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит плюс» укладено договір фінансового лізингу №APDN 000000000074660 від 30 жовтня 2019 року. Матеріалами справи підтверджено, що такий договір укладено шляхом підписання позивачем заяви про приєднання до публічного договору № APDN 000000000074660 від 30 жовтня 2019 року про надання фінансового лізингу між ТОВ «Автокредит плюс», що розміщений на офіційному веб-сайті компанії. Доказів нотаріального посвідчення вказаного договору суду не представлено.
       Відповідно до умов договору фінансового лізингу №APDN 000000000074660 від 30 жовтня 2019 року лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 153 000 грн., зі строком лізингу 60 місяців з моменту підписання графіку лізингових платежів, які включають в себе: платіж по відшкодуванню частини вартості предмету лізингу; відсотки за користування предметом лізингу в розмірі згідно з додатком № 2, комісії за проведення щомісячного моніторингу.
       Матеріалами справи також підтвердженого, що факт передачі предмета лізингу лізингоодержувачу підтверджується актом прийому - передачі від 31 жовтня 2019 року згідно додатку № 1 до договору фінансового лізингу.
       Також судом встановлено, що у подальшому позивач щомісяця сплачував платежі за користування предметом лізингу згідно Графіку сплати лізингових платежів. Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що з 30 жовтня 2019 року та по 23 травня 2020 року позивач сплатив відповідачеві на його рахунок у ПАТ «ТасКомБанк» грошову суму у розмірі 46 550 грн. 
       Судом першої інстанції також встановлено, що 23 травня 2020 року представниками ТОВ «Автокредит Плюс» у позивача вилучено транспортний засіб VOLKSWAGEN PASSAT, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та підписано сторонами акт приймання - передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» № 100001632 із посиланням на ту обставину, що позивач припинив виконувати свої договірні зобов`язання в частині внесення плати за договором.
       Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Правовідносини, які виникають у зв`язку із договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».
       Згідно із частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
       Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 («Лізинг») Глави 58 («Найм (оренда»)) ЦК України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
       Враховуючи аналіз норм чинного цивільного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, про що свідчить зміст договору та правила статті 628 ЦК України.
       Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що жодних домовленостей між сторонами про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу не існувало; договір укладений сторонами не потребує нотаріального посвідчення, зважаючи на наступне.
       За імперативними положеннями статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
       Відповідно до частини першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
       Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
       Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається.
       Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що договір фінансового лізингу від 30 жовтня 2019 року №APDN 000000000074660 нотаріально не посвідчено.
       Отже, колегія суддів погоджується, з висновком місцевого суду про те, що указаний вище договір, підписаний сторонами, є нікчемним, тобто не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю.
       Згідно з положеннями частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин є видом недійсних правочинів та є таким в силу вимог закону, тобто його недійсність прямо встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України тощо). З огляду на викладене у разі наявності передбачених законом підстав для вважати правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені в статті 216 ЦК України.
       Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
       Розглядаючи справу, суд першої інстанції положення зазначених норм врахував та, встановивши, що при укладенні оспорюваного договору фінансового лізингу допущено порушення статті 799 ЦК України щодо обов`язкового нотаріального посвідчення, дійшов правильного висновку, що такий договір є нікчемним та застосував до нього наслідки недійсності правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача коштів, сплачених на виконання такого договору.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" залишити без задоволення.

       Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 15 лютого 2021 року.

               Головуючий:                                                 Демченко Е.Л.

               Судді:                                                         Куценко Т.Р.

                                                                         Макаров М.О.