Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2021 р. 	Справа № 520/12090/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020, по справі № 520/12090/2020
за позовом       ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи з 01.08.1975 по 06.06.1982 на посаді медичної сестри 3-го інфекційного відділення у 22-ій міській інфекційній клінічній лікарні м. Харкова; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення” період роботи ОСОБА_1 на посаді медичної сестри 3-го інфекційного відділення у 22-ій міській інфекційній клінічній лікарні м. Харкова з 01.08.1975 по 06.06.1982 та провести перерахунок пенсії, починаючи із 26.05.2000.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 позовні вимоги залишено без задоволення.
ОСОБА_1 , не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначила, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2019 у справі № 689/872/17, щодо наявності підстав зарахування стажу роботи у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судовим розглядом, позивач з 26.05.2000 отримує пенсію за вислугу років, як працівник охорони здоров`я відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», перебуває на обліку в Головному управління пенсійного фонду України в Харківській області.
12.05.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою від 12.05.2020, у якій просила зарахувати до стажу роботи період роботи з 01.08.1975 по 06.06.1982 медсестрою 3-го інфекційного відділення 22-ої міської інфекційної клінічної лікарні м. Харкова з 01.08.1975 по 06.06.1982 в подвійному розмірі. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом від 09.06.2020 № 57/Л-13 повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав у зарахуванні зазначеного стажу роботи в подвійному розмірі.
Позивач, не погодившись із відмовою відповідача звернулась до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент призначення пенсію позивачу чинним законодавством не передбачалось пільгове обчислення стажу роботи в інфекційних закладах охорони здоров`я.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення             60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Згідно зі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) робота в лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, у патологоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Так, пенсія позивачу призначена з 12.05.2020  із урахуванням стажу роботи 27 років 1 місяць 16 днів, утому числі період роботи з 01.08.1975 року по 06.06.1982 року в 22-й інфекційній лікарні на посаді медичної сестри, який зарахований в одинарному розмірі у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в чинній на момент призначення пенсії редакції.
В подальшому, Законом України «Про внесення зміни до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який набрав чинності з 15 серпня 2003 року, зазначену вище норму викладено в новій редакції, згідно з якою робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Отже, з прийняттям вказаного Закону з розширено коло осіб, які мають право на пільгове обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах, зокрема, стажу роботи в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я.
Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли і закінчилися до набуття такої чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Абзацом 9 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Отже, норми ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачають порядок зарахування до страхового стажу за раніше діючим порядком лише періодів роботи, які є стажем роботи для призначення пенсії та набуті до 01 січня 2004 року. 
Види трудової діяльності та інші періоди, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію були визначені саме Законом України «Про пенсійне забезпечення».
На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Харківській області обґрунтовано відмовлено позивачу в зарахуванні періоду роботи у 3-му інфекційному відділенні 22-ої міської інфекційної клінічної лікарні м. Харкова з розрахунку один рік роботи за два роки страхового стажу, оскільки на момент призначення пенсії позивачу чинним законодавством не передбачалось пільгове обчислення стажу роботи в інфекційних закладах охорони здоров`я.
Доводи апеляційної скарги із посиланням на постанову Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 689/872/17 щодо наявності підстав зарахування стажу роботи у інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі висновків суду не спростовують, оскільки спірні правовідносини у вказаній справі виникли за інших обставин, зокрема призначення пенсії позивачу відбулось у період дії редакції ст. Закону України «Про пенсійне забезпечення» після внесення відповідних змін, якими розширено коло осіб, які мають право на пільгове обчислення стажу роботи в деяких медичних закладах, зокрема, стажу роботи в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі № 520/12090/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов