Справа № 298/301/20

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.01.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності учасників судового розгляду, розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/610/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27. 04. 2020. 
Цією постановою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 120 годин.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Із постанови судді від 27. 04. 2020 вбачається, що ОСОБА_1 станом на 03. 03. 2020 має заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 28 978 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 96 коп., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування постанови судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27. 04. 2020 та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає проте, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, в тому числі і за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, без належного її сповіщення про день, час і місце розгляду справи судом, внаслідок чого прийнято незаконне рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 245, 268, 280 КУпАП. Вказує й на те, що працівники Великоберезнянського міжрайонного відділу ДВС не викликали його для надання пояснень з приводу заборгованості зі сплати аліментів та не повідомляли про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, а даних про підтвердження отримання ним протоколу матеріали справи також не містять. Державний виконавець неодноразово з аналогічними протоколами звертався до Перечинського районного суду, з яких суд два рази повертав їх для усунення недоліків, один раз закрив провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, а востаннє справу було скеровано на 

-2-

розгляд до Великоберезнянського районного суду, провадження у якій також було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 цього ж Кодексу. Також зазначає, що складений відносно нього протокол про адміністративне правопорушення від 12. 03. 2020 не відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, оскільки до нього додано належним чином не завірені копії документів та допущено ряд інших порушень при його складанні. 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26. 06. 2020 поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27. 04. 2020.
Будучи неодноразово належними  чином повідомленим про час та місце  розгляду апеляційної скарги,  ОСОБА_1  на розгляд справи  щодо нього не з`явився. Останній рухом справи не цікавився, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню, з таких підстав. 
              За змістом ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Проте, ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не дотримані.
Приймаючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, суддя місцевого суду, не звернувши уваги на те, що протокол про адміністративне правопорушення складений без дотримання вимог ст. 256 КУпАП, виходив з того, що ОСОБА_1 мав заборгованість по сплаті аліментів, стягнутих на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина, згідно виконавчого листа №304/1077/13-ц, виданого 09. 01. 2014 Перечинським районним судом, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання і станом на 06. 07. 2019 становить 28 978,96 грн.
Однак висновок суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_1 за встановлених судом обставин, утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.183-1 КУпАП, є помилковим, з огляду на наступне.

-3-

Адміністративна відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, запроваджена Законом України № 2234-VІІІ від 07. 12. 2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів", який набрав чинності 06. 02. 2018.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
За загальним положенням, встановленим цією статтею Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.
Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.
Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
З огляду на те, що стаття 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення, то дана норма не має зворотної дії в часі. При цьому період часу несплати аліментів особою до вступу в дію статті 183-1 КУпАП не може братися до уваги при обрахунку сукупного розміру аліментної заборгованості, як умови притягнення до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення.
Між тим, із матеріалів справи вбачається, що заборгованість внаслідок несплати аліментів у ОСОБА_1 виникла ще до дати введення положень статті 183-1 КУпАП в дію, з 2017 року і саме починаючи з цього періоду державним виконавцем проведено нарахування заборгованості по аліментах, а суддею місцевого суду її загальний розмір з червня 2017 по липень 2019 року визнано таким, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, і притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, тобто без урахування вищевказаних вимог закону.
Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості по аліментах від 03. 03. 2020 за № 41729183 виданої особою, що склала протокол про адміністративне правопорушення, - головним державним виконавцем Великоберезнянського МРВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з 2017 року ОСОБА_1 по липень 2019, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 28 978,96 грн. 
Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

-4-

Таким чином, приймаючи рішення в справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 суддя місцевого суду, всупереч вимогам ст. ст. 8, 245, 251, 252, 280, КУпАП, належним чином не встановив чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, розглянув справу без об`єктивного з`ясування фактичних обставин, не врахував положень закону про те, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення, а тому дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.
При цьому апеляційний суд не вправі вирахувати заборгованість, яку має сплатити ОСОБА_1 на утримання дітей з моменту набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» №2 2234-VIII від 07. 12. 2017, а саме з 06. 02. 2018, оскільки це входить до компетенції особи, що складала протокол про адміністративне правопорушення.
Крім того, в порушення вимог, передбачених ст. 256 КУпАП, із протоколу про адміністративне правопорушення №8 від 12. 03. 2020, складеного державним виконавцем Великоберезнянського МРВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Пекар І.І. не вбачається, в який період утворилась заборгованість по несплаті аліментів.
На вказані порушення суд першої інстанції увагу не звернув та прийшов до передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення. 
Таким чином, висновок суду не ґрунтується на зібраних матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а сама постанова щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, є не вмотивованою.
Апеляційний суд приходить до висновку, що наведені обставини події, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, дають підстави стверджувати, що в діях ОСОБА_1 відсутні ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, а винність останнього у його вчиненні не знайшла свого підтвердження вказаними доказами у справі.
Таким чином постанова судді підлягає до скасування, а провадження по справі - закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП.
За наведених обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню . 
Керуючись  ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,-    
                                        
                                               П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 27. 04. 2020 про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП - скасувати, а провадження у справі щодо нього закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.
       Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: