Справа № 153/1678/20
Провадження № 22-ц/801/686/2021
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Любинецька-Онілова А. Г.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року	Справа № 153/1678/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,
суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О., 
за участі секретаря судового засідання Лучицького А. О., розглянувши за пра-вилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засі-дань апеляційного суду цивільну справу за позовом 
Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до 
ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Ямпільського ра-йонного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Ямпіль Вінницької області за головування судді Любинецької-Оні-лової А. Г., 
В С Т А Н О В И В: 
10 листопада 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Ямпільський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-боргованості у розмірі 19333,19 гривень, посилаючись на наступні обставини. 01 серпня 2013 року відповідачка, звернувшись до позивача з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н.
14 червня 2018 року відбулася державна реєстрація та змінене повне і ско-рочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк», про що стверджують виписки та копії сторінок Статуту банку, додані до матеріалів справи.
ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, викла-деними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір, що підтверджується її власноручним підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних фор-мах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується ОСОБА_1 . Заявою відпові-дачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайом-лення на час укладення договору.
Свідченням приєднання ОСОБА_1 до угоди, дія укладеного договору підтверджуються фактом користування відповідачкою картковим рахунком, використанням кредитних коштів. Виконання нею договору також убачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції з використання кредитного ліміту, повернення кредитних коштів, сплати відсот-ків за їх користування. ОСОБА_1 був відкритий кредитний рахунок, вста-новлений початковий кредитний ліміт у розмірі 3100,00 гривень, видана кре-дитна картка. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 9000,00 гривень.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується Умовами та правилами надання банківських послуг, де передбачено його право у будь-який момент змінити кредитний ліміт за власним рішенням та ініціативою. У випад-ку зміни тарифів, інших частин договору банк зобов`язаний інформувати пози-чальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у підпункті 1.1.3.1.9 договору, а позичальник зобов`яза-ний отримати виписку про стан та про здійснені операції по карткових рахун-ках. Неотримання або несвоєчасне отримання позичальником виписок про стан рахунків не звільняє його від виконання зобов`язань за укладеним договором. У разі незгоди із змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку позичальник має право надати банку заяву про розірвання договору, ви-конавши при цьому умови правочину, визначені у підпункті 2.1.1.5.4. договору ( погасити виниклу перед банком заборгованість ).
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. У випадку не-виконання позичальником своїх зобов`язань за укладеним договором банк вправі вимагати їх дострокового виконання. 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківсь-ких послуг виконав у повному обсязі, надав відповідачці можливість розпоря-джатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 своєчасно не надавала пози-вачеві кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, іншими витратами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборго-ваності за договором, не виконавши, таким чином, свої зобов`язання за дійсним правочином. Станом на 16 вересня 2020 року у відповідачки утворилася за-боргованість у розмірі 19333,19 гривень, з яких: 8734,46 гривень - заборгова-ність за тілом кредиту, в т.ч. 20,00 гривень - заборгованість за поточним тілом кредита, 8714,46 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредит-ними коштами, 3870,10 гривень - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України, 6728,63 гривень - нара-хована пеня.
Укладений сторонами кредитний договір відповідно до підпункту 1.1.7.12 дійсного правочину діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін правочину не проінформує другу сто-рону про розірвання договору, останній автоматично лонгується на той же строк. 
Відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборгованість перед банком у повному обсязі не погашає, що спонукало банк звернутися в суд з даним позовом. Позивач просив суд стягнути на його ко-ристь з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 01 серпня 2013 року № б/н у розмірі 19333,19 гривень станом на 16 вересня 2020 року та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 гривень.
Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено у повному обсязі (а. с. 74-76). 
Не погоджуючись з ухваленим 11 січня 2021 року рішенням суду першої інстанції, представник банку ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному по-рядку, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову банку у повному обсязі. Скаржниця не згідна з оскар-жуваним рішенням суду, вважає його незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, що мають для неї значення ( а. с. 80-84 ).
Встановленим законом та забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 23 лютого 2021 року правом на подання відзиву на апеляційну скаргу представ-ника банку відповідачка ОСОБА_1 не скористалася, у судове засідання 24 березня 2021 року вона не з’явилася з невідомих причин, будь-яких заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Про місце, день та час роз-гляду справи відповідачка повідомлена завчасно в установленому порядку, про що свідчать матеріали справи, додані до неї рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ( судових повісток ). Згідно норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану спра-ву по суті апеляційного оскарження у відсутності боржниці ОСОБА_1 
22 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояс-нення до апеляційної скарги повноважного представника особи, яка її подала, адвоката Роя В. Л., які додані до матеріалів справи. Представник просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити вимоги апеляційної скарги у повному обсязі. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прийнявши до уваги пояснення по апеляційній скарзі представника позивача адвоката Роя В. Л., дослідивши мате-ріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам, воно є помил-ковим, поверховим, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють наявні між сторонами у справі правовідносини, тому це рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «При-ватБанк». 
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та пе-ревіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах до-водів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. 
Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 виникли певні правовідносини, за яких шляхом підписання анкети-заяви відповідачка отримала у своє розпорядження кошти у розмірі 3100,00 гривень початкового кредитного ліміту з відкриттям кредитного рахунку, їй була видана кредитна картка. У подальшому кредитний ліміт був збільшений до 9000,00 гривень. В анкеті-заяві, підписаній позичальницею, зазначено, що вона погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання бан-ківських послуг, Тарифами банку становить між нею та банком договір про на-дання банківських послуг, а також що вона ознайомлена та погодилася з Умова-ми та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були їй на-дані для ознайомлення у письмовому вигляді.
Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 у повному обсязі, суд першої інстанції зазначив, що обставини, на які послався позивач як на підставу своїх вимог, не підтверджені дослідженими доказами. Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01 серпня 2013 року не містить точних та достовірних відо-мостей, будь-якої відмітки у розділі «Ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку», яку картку ОСОБА_1 отримала. Анкета-заява не містить даних про бажаний кредит ліміту за платіжною карткою «Універсальна» або «Gold». За висновком суду позивачем не представлено доказів, які б свідчили про отримання відповідачкою кредит-них коштів, ним не наданий договір з чіткими умовами кредитування, сплати відсотків, інших зобов`язань відповідачки. Суд визнав позовні вимоги банку необґрунтованими та не знайшов підстав для їх задоволення.
Оскаржуючи судове рішення від 11 січня 2021 року, представник банку ОСОБА_2 підкреслює, що судом першої інстанції неправильно визначений характер правовідносин між сторонами, неправильно застосований закон, що їх регулює, неповно досліджені матеріали справи та не надано належної правової оцінки доводам сторін і зібраним у справі доказам. Суду були надані розраху-нок заборгованості позичальниці, копії анкети-заяви, витягу з Тарифів обслуго-вування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового пе-ріоду», витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, до-відка про отримані відповідачкою картки, інші письмові докази на доведення заявлених в суд позовних вимог, перераховані у додатку до позовної заяви. З копії анкети-заяви чітко убачається наступна інформація: персональні дані, ад-реса проживання, інша додаткова інформація необхідна для отримання кредит-ної картки. Інформацію про себе відповідачка вказала особисто, вона висловила згоду на укладення договору, засвідчила це власноручним підписом. Укладений договір є договором приєднання, що узгоджується з частиною першою статті 634 ЦК України. Одночасно із приєднанням відповідачки до угоди дія договору підтверджується фактом користування нею картковим рахунком, використання кредитних коштів. Останні фактичні обставини спростовують мотиви суду пер-шої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, щодо недоведеності отри-мання ОСОБА_1 кредиту як такого узагалі, отримання нею кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі. Скаржниця підкрес-лює, що відповідачка відповідно до виписки з карткового рахунку здійснювала розрахунки за рахунок кредитних коштів, а також часткове погашення заборго-ваності, що є неможливим без надання картки. ОСОБА_1 активно користу-валася кредитною платіжною карткою.
Представник позивача ОСОБА_2 в обґрунтування своєї позиції в апеля-ційній скарзі посилається на правові висновки Верховного Суду з аналогічних правовідносин, зроблені у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/7/18, від 04 листопада 2020 року у справі № 534/1072/18-ц, Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, та на-голошує, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом і під-тверджує отримання ОСОБА_1 кредитних коштів банку. Скаржниця про-сить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрунтованість апе-ляційної скарги у певній частині, тому, наразі, вона підлягає частковому задо-воленню, рішення суду першої інстанції від 11 січня 2021 року належить ска-сувати як безпідставне, таке, що суперечить фактичним обставинам справи, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
У постановах від 07 березня 2018 року у справі № 755/18246/15-ц, від 21 бе-резня 2018 року у справі № 441/569/17 Верховний Суд зазначив, що, визнача-ючи розмір заборгованості позичальника, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ ( у даному випадку, зокрема, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 та виписку про рух коштів по картковому рахун-ку ), перевірити його, оцінити у сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - вказати правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, що є процесуальним обов`язком суду.
Колегія суддів апеляційного суду підкреслює, що оскільки ОСОБА_1 не заперечила позов банку, розмір обчисленої ним заборгованості, факт підпи-сання 01 серпня 2013 року анкети-заяви № б/н, отримання кредитних коштів, ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, то оскаржуване судове рішення ґрунтується виключно на припущеннях. Відповідачка свої зобов`язання з повернення кредитних коштів у повному обся-зі не виконує, хоча частково на сплату заборгованості їх сплачувала, що є од-ним з підтверджень наявності певних кредитних правовідносин між сторонами у справі, визнання їх позичальницею.
Як наслідок з доводами апеляційної скарги у певній частині належить по-годитися. 
Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов дого-вору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.
При підписанні ОСОБА_1 01 серпня 2013 року анкети-заяви № б/н сто-рони у справі керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами за позицією позивача є Умови та правила надання бан-ківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тарифи Банку, ви-кладені на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується ОСОБА_1 .
Предметом спору у цій цивільній справі є стягнення банком з відповідачки заборгованості за кредитними коштами, отриманими на картковий рахунок та використовуваними відповідачкою на свій розсуд.
Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визнача-ється право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесу-ального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасни-ків цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторо-ни чи сторін договору.
У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефек-тивне поновлення у правах.
Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущен-нях.
Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК Укра-їни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учас-ників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповіда-ти вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. 
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_1 була обізнана з розглядом судом першої інстанції цієї цивільної справи, з рухом справи, отримувала окремі процесуальні документи апеляційного суду, повідомлена належним чином про розгляд справи апеляційним судом, але жодним чином не висловила своєї позиції за вимогами до неї банку про стяг-нення кредитної заборгованості, не заперечує наявної заборгованості, підписан-ня анкети-заяви, отримання у власне користування кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та самої картки. І хоча така позиція боржниці є її беззаперечним правом, однак такій позиції суд вправі і повинен дати відповідну правову оцінку для правильного, об`єктивного і спра-ведливого вирішення цього судового спору.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з тією позицією суду першої інстанції, згідно якої не взята до уваги надана позивачем анкета-заява як, нібито, недопустимий доказ; визнані неналежними представлені докази та зроблений висновок про не представлення позивачем будь-яких доказів на доведення позовних вимог, які суд міг би взяти до уваги на доведення отри-мання відповідачкою кредитних коштів. Суд, відкинувши у повному обсязі до-води позивача, відмовив у позові, не дивлячись на ті докази, які заслуговують на увагу, зокрема, безспірність наявності певних кредитних правовідносин між сторонами, виниклої та непогашеної заборгованості, зокрема, з повернення по-зичальнику суми тіла кредиту. З оскаржуваного рішення убачається порушення судом першої інстанції таких принципів процесуального права як рівності сто-рін перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності цивільного су-дочинства. Беручи до уваги відношення відповідачки до цього спору, критику судом доводів позивача та його вимог, небезпідставним є висновок про те, що оскаржуване судове рішення односторонньо ґрунтується на припущеннях, що заборонено нормою частини шостої статті 81 ЦПК України. 
Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповід-но до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Час-тиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припи-няється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути по-зикодавцеві позику ( грошові кошти у такі самій сумі або речі, визначені родо-вими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Ураховуючи, що фактично отримані та використовувані позичальницею кошти, що безспірно доводиться випискою про їх рух по її картковому рахунку, у добровільному порядку позивачу не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк ( термін ) виконання боржни-ком обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, тому останній вправі вимагати за-хисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Таким чином позов АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в частині повернення 8734,46 гривень тіла кредиту, в тому числі 20,00 гривень заборгованості за поточним тілом кредиту, 8714,46 гривень - заборгованості за простроченим тілом кредиту підлягає без-умовному задоволенню. У задоволенні решти заявлених позовних вимог нале-жить відмовити.
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.
Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 січня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного бан-ку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-боргованості скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задо-вольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного то-вариства комерційного банку «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 16 вересня 2020 року за дого-вором від 01 серпня 2013 року № б/н у розмірі 8734,46 гривні ( вісім тисяч сімсот тридцять чотири гривні 46 коп. ), що становлять заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 20,00 гривень ( двадцять гривень 00 коп. ) заборгованість за поточним тілом кредиту, 8714,46 гривень (вісім тисяч сімсот чотирнадцять гривень 46 коп.) заборгованість за простроченим тілом кредита, а також 949,68 гривень ( дев`ятсот сорок дев`ять гривень 68 коп. ) у відшкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 1424,53 гривні ( одна тисяча чотириста двадцять чотири гривні 53 коп. ) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
У решті позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 24 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота