КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №760/22049/20                                                                 головуючий у суді І інстанції: Козленко Г.О.
провадження №22-ц/824/4959/2021                                           головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
16 березня 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                              Сушко Л.П.,  
суддів:                                                           Гаращенка Д.Р., Сліпченка О.І.,
секретар судового засідання:                               Пітенко І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін: оператора системи розподілу (ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», основного споживача ОСОБА_2 та споживача ОСОБА_1 ), по договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 11.03.2020 о/р №200840171, а саме:
Розподіл електричної енергії споживачу ОСОБА_1 по індивідуальному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється по нормальній схемі від підстанції ТП-1201 по кабельних /КЛ/, повітряних /ПЛ/ ЛЕП, /фідерах/ №№: ПЛ-10 кВ;
Межа балансової належності між Оператором системи розподілу та основним споживачем встановлена на: приєднані шлейфів ПЛ-10 кВ до ЛР-334 на опорі 1 відгалуження до ТП-6 між Вишгородським РП та ОСОБА_2 ;
Межа балансової належності між основним споживачем ОСОБА_2 та споживачем ОСОБА_1 встановлена на: приєднані шлейфів ПЛ-10 кВ до ЛР-521 на опорі 8 відгалуження до ТП-1201 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;
Точка розподілу споживачу встановлюється на межі балансової належності між основним споживачем та споживачем (згідно пункту 2.2.1. ПРРЕЕ);
Межа експлуатаційної відповідальності оператора системи розподілу «ДТЕК Київські регіональні електромережі» та основного споживача встановлена на: приєднанні шлейфів ПЛ-10 кВ до ЛР-334 на опорі 1 відгалуження до ТП-6;
Межа експлуатаційної відповідальності основного споживача ОСОБА_2 та споживача ОСОБА_1 встановлена на: приєднанні шлейфів ПЛ-10 до ЛР-521 на опорі 8 відгалуження до ТП-1201;
Оператор системи розподілу «ДТЕК Київські регіональні електромережі» відповідає за технічний стан: ПЛ-10 кВ Л-63 «Лісництво»;
Основний споживач ОСОБА_2 відповідає за технічний стан ПЛ-10 кВ після ЛР-334, відгалуження до ТП-6, ТП-6;
Споживач ОСОБА_1 відповідає за технічний стан: ПЛ-10 кВ після ЛР-521, відгалуження до КТП-1201, КТП-1201, прилади обліку. Все власне електрогосподарство.
В обґрунтування заяви зазначив, що встановлення факту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін необхідно ОСОБА_1 для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, подальшого укладення договору про постачання електричної енергії, легітимного споживання електроенергії та недопущення відключення електричної енергії заявнику, як споживачу.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Нацик Ігор Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що спір про право у даному випадку відсутній і дана справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження. Зазначає, що основний споживач ОСОБА_2 з невідомих заявнику причин, не може підписати Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, особистої зустрічі у заявника чи у його представника з ОСОБА_2 не відбулося, чи саме вона чи її інша особа отримала заяву від 11 серпня 2020 року, заявнику не відомо. Звертає увагу на те, що якби між заявником та ОСОБА_2 виник спір з приводу підписання вказаного Акту, ОСОБА_2 висловила б свої заперечення заявнику щодо підписання Акту або звернулася б до оператора системного розподілу з приводу наявності зауважень. Вказує, що встановлення даного факту необхідне для виникнення у заявника права на споживання електричною енергією шляхом укладення заявником договору з оператором системного розподілу та укладення договору про постачання електричної енергії. Також, зазначає, що немає іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення та чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.  
Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.  
Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що встановлення факту зазначеного заявником, не є виключним із загально встановленого позовного провадження. У даному випадку заявник має змогу визначити відповідача у правовідносинах, виходячи з поведінки ймовірного відповідача щодо небажання укладати Акт, цим самим останній порушує, оспорює або не визнає право заявника, а тому у сторін вбачається наступне вирішення спору про право.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:
1) родинних відносин між фізичними особами;
2) перебування фізичної особи на утриманні;
3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;
4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;
5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;
6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;
7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;
8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;
9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.
Виходячи з аналізу даних норм процесуального закону цивільні спори (тобто спори з приводу підтвердження, встановлення, поновлення, припинення цивільних прав та обов`язків) розглядаються за загальним правилом в порядку позовного провадження; окреме провадження у цивільному судочинстві, зокрема провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, - є виключним з загально встановленого позовного провадження для випадків, коли не можливо визначити відповідача у даних правовідносинах, і коли відсутній спір про право, і право особи є неоспорюваним, але є необхідність підтвердити наявність у особи певного юридичного статусу, який не може бути встановлений у загально визначений спосіб, і якщо законом не визначено іншого порядку його встановлення.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.1 Постанови "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Судом встановлено, що позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме: розмежувати балансову належність електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, розподілити електричну енергію між споживачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , встановити межі балансової належності між постачальником електроенергії та споживачами, точку розподілу електроенергії, межу експлуатаційної відповідальності оператора системи розподілу та споживачів та відповідальність за технічний стан вищезазначених осіб.
Згідно заяви від 11.08.2020 року направленої на адресу ОСОБА_2 також вбачається, що існує попередній Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін підписаний попереднім власником будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (Електропередавальна організація) та Вишгородське РП (Електропостачальник).
Вказана заява свідчить про те, що заявник неодноразово звертався до ОСОБА_2 з проханням підписати Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 11.03.2020, який є додатком №6 до Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 11.03.2020 для подальшого подання до Вишгородського РП, для їх оформлення.
Встановлено, до даний Акт є погодженням трьох осіб, двох фізичних (власників будинків) та однієї юридичної, при цьому кожен з них має право заперечувати взагалі або щодо окремих підстав зазначених в Акті. Крім того, Акт є однією з підстав укладання основного договору постачання електроенергії, як умова цього договору Акт беззаперечно може бути змінений, доповнений усіма сторонами, оскільки фактично є технічною документацією з урахуванням особливості місцевості, ліній електропередач тощо. Зазначений Акт, в даному випадку, слід розцінювати, як одну із умов договору, договірні відносини між вищевказаними особами, тому, що відсутність документально оформленого Акту (до якого всіма трьома сторонами можуть бути внесені або не внесені зміни/доповнення), унеможливлює укладання або виконання основного договору споживачів про надання послуг з розподілу електричної енергії.
З урахуванням вищезазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що між основним споживачем електроенергії ОСОБА_2 та споживачем ОСОБА_1 вбачається спір про право.
Крім того, факт, який просить встановити заявник, в подальшому буде породжувати юридичні наслідки і від них залежатиме виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Доводи апеляційної скарги про те, що спір про право у даному випадку відсутній і дана справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки основний споживач ОСОБА_2 з невідомих заявнику причин, не може підписати Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, особистої зустрічі у заявника чи у його представника з ОСОБА_2 не відбулося, чи саме вона чи її інша особа отримала заяву від 11 серпня 2020 року, заявнику не відомо, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки між основним споживачем електроенергії ОСОБА_2 та споживачем ОСОБА_1 вбачається спір про право і факт, який просить встановити заявник в подальшому буде породжувати юридичні наслідки, і від них залежатиме виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що законом визначено порядок підписання та укладання договорів, а тому заявлені вимоги не можуть розглядатись в порядку окремого провадження.
 Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні,  не спростовують.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у відкритті провадження та вірно застосував п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України при вирішенні питання про відкриття провадження.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.                                                           
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «17» березня 2021 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко      	
Судді	Д.Р. Гаращенко      	
   	О.І. Сліпченко