Головуючий І інстанції: Севастьяненко К.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2021 р. 	Справа № 520/6121/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.07.20 по справі № 520/6121/2020
за позовом             ОСОБА_1  
до             ІНФОРМАЦІЯ_1                   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила суд:
- визнати дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови встановлення ОСОБА_1 статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, протиправними;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 встановити ОСОБА_1 статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" та видати відповідне посвідчення.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що посилання відповідача під час прийняття оскаржуваного рішення на положення пункту 6 статті 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", є необґрунтованим, оскільки позивачем надавались документи на підтвердження перебування на утриманні загиблого сина. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення у формі протоколу №5 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 24.04.2020.
Зобов`язано Харківський обласний військовий комісаріат ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, з урахуванням висновків суду. 
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач звернулась до Харківського обласного військового комісаріату з пакетом документів, щодо встановлення статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби", серед яких надано довідку від 28.10.2019 року № 683 про отримання пенсії з 01.10.2010 року, та довідку б/н від 12.11.2019 року, відповідно до якої, за свідченнями сусідів позивачки, остання проживала зі своїм померлим сином та знаходилась на його утриманні. Щодо підтвердження факту перебування позивачки на утриманні померлого сина, відповідачем було направлено лист від 13.01.2020 року № 131/ВСЗ на адресу міської ради, на яку отримано відповідь від 05.02.2020 року № 07-22/453/1, в якій зазначено, що відомості, які викладено у листі депутата міської ради Дудка від 12.11.2019 року останнім не перевірялись, вказаний лист носить інформаційний характер і не є юридичним документом. Внаслідок викладеного, протоколом засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановленням статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 24.04.2020 року № 5 позивачу було обґрунтовано відмовлено у наданні статусу на підставі п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції відповідачем оскаржується виключно в частині задоволених позовних вимог, рішення суду першої інстанції переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ст. 308 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є матір`ю військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_2 , 1977 року народження, який помер під час проходження військової служби на Сході України. 
На підтвердження родинних стосунків позивачем надано до суду копію свідоцтва про народження дитини серія НОМЕР_3 від 06.05.1977 року та копію свідоцтва про одруження серія НОМЕР_4 від 26.12.1997 року, яке підтверджує факт зміни прізвища позивача.
Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_5 від 10.05.2017, син позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Відповідно до витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання, молодшого сержанта ОСОБА_2 , 1977 року народження, - "ішемічний інсульт. Набряк головного мозку, яке призвело до смерті - захворювання і причина смерті пов`язані із захистом Батьківщини".
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 від 16.05.2017 №129, молодшого сержанта ОСОБА_3 , виключено зі списків особового складу Збройних Сил України у зв`язку зі смертю.
З метою встановлення статусу член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби", позивач 11.11.2019 звернулась до відповідача із заявою.
Витягом з протоколу №10 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 26.12.2019, направлено запит до виконавчого комітету Вовчанської міської ради Харківської області щодо підтвердження факту перебування громадянки ОСОБА_1 на утриманні померлого сина.
Листом від 28.04.2020 №1270/ВСЗ Харківський обласний військовий комісаріат надіслав позивачу витяг з протоколу №5 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 24.04.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовців, які загинули/померли/чи пропали безвісти під час проходження військової служби та видачі посвідчення, оскільки громадянка ОСОБА_1 не надала документ, який свідчить про те, що вона – мати померлого військовослужбовця, молодшого сержанта ОСОБА_3 , на день його смерті знаходилась на його утриманні, у відповідності до п. 6 ст. 18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Позивач не погодившись з таким рішенням відповідача у формі протоколу, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними доказами підтверджено перебування на утриманні її загиблого сина, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в період проходження військової служби, а тому оскаржуване рішення у формі протоколу № 5 від 24.04.2020, яким позивачу відмовлено у встановленні статусу члена сім`ї військовослужбовців, які загинули/померли/чи пропали безвісти під час проходження військової служби та видачі посвідчення, є незаконним та необґрунтованим. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у ст. 1 якого, зокрема, встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 10 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що його дія поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також унаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать, зокрема, батьки.
Відповідно до абз. 2 п. 4.16. Інструкції з організації роботи із забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 № 937, членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".
Згідно з абз. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби" від 28.05.1993 № 379 посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (надалі - посвідчення), видаються батькам, дружині або чоловіку та дітям указаних військовослужбовців за зразками згідно з додатками № 1 і 2. Підставою для видачі посвідчення є документ, який підтверджує факт загибелі (смерті) чи пропажі безвісти військовослужбовця, виданий військовим комісаріатом.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Колегією суддів встановлено, що свою відмову відповідач мотивував тим, що листи Вовчанської міської ради Харківської області від 05.02.2020 №02-22/4531 та від 11.03.2020 №02-22/758/1 не являються юридичним документом та мають інформаційний характер, запропонувавши громадянці ОСОБА_1 встановити факт перебування на утриманні сина, молодшого сержанта ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в період проходження військової служби.
Крім цього, в оскаржуваному рішенні у формі протоколу №5 від 24.04.2020 зазначено, що відповідно до п.6 ст.18 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та рішення Конституційного суду України від 03.06.1999 №5-рп члени сім`ї, що перебувають на утриманні військовослужбовця, це особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановлені межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму).
Судовим розглядом встановлено, що позивач є пенсіонером по втраті годувальника з 25.10.2017, що підтверджується пенсійним посвідченням серія НОМЕР_7 .
Управлінням соціального захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації 11.09.2017 видано посвідчення серія НОМЕР_8 , про те, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
На підставі викладеного, враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем належними доказами підтверджено перебування на утриманні її загиблого сина, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в період проходження військової служби.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення у формі протоколу № 5 від 24.04.2020 відповідача не відповідає наведеним критеріям, оскільки прийняте не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; без використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що листи Вовчанської міської ради Харківської області від 05.02.2020 №02-22/4531 та 11.03.2020 №02-22/758/1 носять інформаційний характер та не можуть бути доказом перебування позивача на утриманні померлого сина, оскільки наявні в матеріалах справи та досліджені судовою колегією документи свідчать про перебування позивача на утриманні померлого сина, ОСОБА_3 , а саме: пенсійне посвідчення про отримання пенсії по утраті годувальника та посвідчення про надання пільг, для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, право на встановлення статусу "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби". 
Відповідно до ч. 2 ст. 9 суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправним та скасування рішення у формі протоколу №5 засідання Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу ветерана військової служби та вдови ветерана військової служби особам, які не є пенсіонерами МО України та встановлення статусу члена сім`ї померлого військовослужбовця в період проходження військової служби від 24.04.2020 та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про встановлення ОСОБА_1 статус "член сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби" та видачі відповідного посвідчення, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 по справі № 520/6121/2020  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов