ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року	Львів	Справа № 300/1025/20 пров. № А/857/14828/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:             Копанишин Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року, головуючий суддя - Григорук О.Б., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестпроект 2012» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В травні 2020 року позивач - ТзОВ «Інвестпроект 2012» звернулося в суд з позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просило визнання протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209300/2019/730007/2 від 24.12.2019 року та картку відмови №UA209300/2019/730009 від 24.12.2019 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що відповідачем протиправно, в порушення норм Митного кодексу України здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом (резервним). Зазначено, що з метою митного оформлення даного товару відповідачу було подано митну декларацію №UA209300/2019/700634 від 24.12.2019 року та документи, перелік яких визначений Митним кодексом України, для застосування першого методу визначення митної вартості товарів, тому не було підстав передбачених частиною 3 статті 53 Митного кодексу України для подання додаткових документів. Також, зазначено, що документи, які були подані позивачем до розмитнення не мали розбіжностей, крім того, позивачем були надані додаткові документи - прайс-лист від виробника та висновок спеціалізованої установи ДП "Держзовнішінформ" №21/117 від 10.12.2019 року. Щодо зазначення, в графі 46 експортної митної декларації країни відправлення вартості товару, з відмінністю в 100 євро, позивач вважав, що вказане не є розбіжністю, оскільки в графі 46 зазначається статистична вартість товару, а не фактурна. Реальна фактурна вартість зазначена в графі 22 експортної митної декларації. Аргументовано що, відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості визначив однакову вартість для різного товару - мандарин калібру №4, №5, №6 по ціні 0,8167 євро/кг, не врахувавши того, що відповідно фактури та специфікації партію товару, що завозився складали мандарини-клементини трьох різних калібрів, тобто різного розміру: калібр 4 - по 0,65 євро/кг; калібр 5 - по 0,55 євро/кг; калібр 6 - по 0,45 євро/кг. Крім цього, відповідач безпідставно посилається на митні декларації №UA408020/2019/101643 від 22.12.2019 року та №UA305160/2019/101533 від 16.12.2019 року, щодо яких не відомо жодних даних, зокрема, щодо країни виробника, кількості, умов продажу, транспортування.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Галицької митниці Держмитслужби №UA209300/2019/730009 від 24.12.2019 року; визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Галицької митниці Держмитслужби №UA209300/2019/730007/2 від 24.12.2019 року.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що підставою для сумніву щодо достовірності заявлених даних під час митного оформлення стали розбіжності в числових значеннях, в графі 33 рішення про коригування митної вартості. Зазначено, що під час опрацювання поданих документів виявлена розбіжність між рахунком-фактурою №10/С/2019 на суму 11864,00 євро і наданими платіжними документами №11JBKLJС від 17.12.2019 року та №12JBKLJС від 17.12.2019 року на загальну суму 13555,00 євро, а в наданій копії митної декларації країни відправлення зазначено суму в розмірі 11964,00 євро.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.
Представник позивача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Відповідно до зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу товарів за №2811/16 від 28.11.2016 року, додаткової угоди до договору купівлі-продажу №2811/16 від 28.11.2016 року, доповнення до вказаної додаткової угоди, попереднього рахунку-проформи №4/00/2019 від 16.12.2019 року, платіжних доручень №11JBKLJС від 17.12.2019 року та №12JBKLJС від 17.12.2019 року, рахунку-фактури №10/С/2019 від 19.12.2019 року, товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" придбало у "AGRUMI GR DI GAETANO RAO" мандарини-клементини свіжі торгової марки "AGRUMI GR" загальною вартістю 11864,00 євро, у тому числі : калібр 04, кількістю 5870 кг вартістю 0,65 євро/кг за ціною 3815,50 євро; калібр 05, кількістю 10600 кг, вартістю 0,55 євро/кг за ціною 5830,00 євро ; калібр 06, кількістю 4930 кг вартістю 0,45 євро/кг за ціною 2218,50 євро. (а.с.18, 19, 22, 23, 27-35).
Позивачем на підставі митної декларації №UA209300/2019/700634 (а.с.14-16) ввезено на митну територію України придбаний ним:
- товар №1: код товару УКТЗЕД 0805201000, мандарини-клементини свіжі без ГМО калібр 05, кількість 10600 кг не в первинній упаковці, артикул CLМ00500, 1008 ящиків на 13 палетах, торгової марки "AGRUMI GR", фірми виробника "AGRUMI GR DI GAETANO RAO", країни виробництва - Італія, за ціною 5830,00 євро;
- товар №2: код товару УКТЗЕД 0805201000, мандарини-клементини свіжі без ГМО калібр 04, кількість 5870 кг не в первинній упаковці, артикул CLМ00500, 560 ящиків на 7 палетах, торгової марки "AGRUMI GR", фірми виробника "AGRUMI GR DI GAETANO RAO", країни виробництва - Італія, за ціною 3815,50 євро;
- товар №3: код товару УКТЗЕД 0805201000, мандарини-клементини свіжі без ГМО калібр 06, кількість 4930 кг не в первинній упаковці, артикул CLМ00500, 480 ящиків на 6 палетах, торгової марки "AGRUMI GR", фірми виробника "AGRUMI GR DI GAETANO RAO", країни виробництва - Італія, за ціною 2218,50 євро.
24.12.2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (декларантом/представником) для здійснення митного оформлення даного товару мандарини-клементини відповідачу подано в електронній формі митну декларацію за №UA209300/2019/700634 на ввезений товар, згідно якої заявлено митну вартість товару №1 - 184152,19 грн., товару №2 - 117346,45 грн., товару №3 - 73330,50 грн. Митну вартість товару визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). Так, в графі 42 митної декларації щодо товару №1 "ціна товару" зазначено 5830,00 євро, в графі 45 "коригування" вказано 184152,19 гривень, щодо товару №2 "ціна товару" зазначено 3815,50 євро, в графі 45 "коригування" вказано 117346,45 гривень, щодо товару №3 "ціна товару" зазначено 2218,50 євро, в графі 45 "коригування" вказано 73330,50 гривень, в графі 23 "курс валюти" - 25,777911 гривень.
До вказаної митної декларації декларантом долучено: сертифікат відповідності №19100734409 від 18.12.2019 року; рахунок-проформу №4/00/2019 від 16.12.2019 року; рахунок-фактуру (інвойс) 10/С/2019 від 19.12.2019 року; автотранспортну накладну (CMR) №12 від 19.12.2019 року; фітосанітарний сертифікат UE/IT/1012472 від 18.12.2019; декларацію про походження товару 10/С/2019 від 19.12.2019 року; платіжний документ №11JBKLJC від 17.12.2019 року; платіжний документ №12JBKLJC від 17.12.2019 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг ІТ-00131 від 23.12.2019 року; прейскурант (прайс-лист) виробника товару 2019-2020 від 16.12.2019 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №21/117 від 10.12.2019 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору №б/н від 22.11.2019 року; доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 16.12.2019 року; зовнішньоекономічний договір №2811/16 від 28.11.2016 року; інформацію про позитивні результати проведення державних видів контролю №4997889; копію митної декларації країни відправлення №19ITQ3J010072309E0 від 21.12.2019 року.
Судом встановлено, що під час митного оформлення, в зв`язку з перевіркою митної вартості товарів, наявною ціновою інформацією ЦБД, розбіжністю вартості вказаної в графах 22 та 46 декларації країни відправника та з метою підтвердження числових значень складових митної вартості, відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України відповідачем запропоновано декларанту/представнику подати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи: - за наявності - інші платіжні та /або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; - каталоги, прейскуранти, прайс-листи виробника товару - висновок про якісні та вартісні характеристики товару підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Крім того, також було надіслано доповнення до попереднього повідомлення з пропозицією надати виписку з бухгалтерської документації (а.с. 38, 39).
Декларант/представник ОСОБА_1 повідомив відповідача про те, що банківські платіжні документи надані до митної декларації та про відсутність інших платіжних та бухгалтерських документів. Зазначено, що прайс-лист та висновок про вартісні характеристики надано до митної декларації. Інші додаткові документи надаватися не будуть (а.с.40).
Відповідач, за результатами розгляду поданої декларантом митної декларації №UA209300/2019/700634 та доданих до неї документів, здійснив коригування митної вартості транспортного засобу та виніс оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів за №UA209300/2019/730007/2 від 24.12.2019 року (а.с.11), яким визначив митну вартість імпортованого товару за резервним методом, зокрема товару №1 "ціна товару" у розмірі 8657,02 євро, товару №2 - 4794,03 євро, товару №3 - 4026,33 євро (стаття 64 Митного кодексу України). У графі 33 обставинами прийняття рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості зазначено, що митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований, у зв`язку з відсутністю в документах, зазначених в частині 2 статті 53 Митного кодексу України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни товару, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари. 2-5 методи визначення митної вартості (статті 59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (статті 59, 60 Митного кодексу України) та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (статті 62, 63 Митного кодексу України). Неподання декларантом додаткових документів в повному обсязі для підтвердження митної вартості товарів - сума сплачених коштів не відповідає сумі виставленого інвойсу, однак до митного оформлення не подано бухгалтерських чи банківських документів щодо проведення перерахунку щодо оцінюваної чи попередніх партій товару; - поданий документ під назвою "прайс-лист" адресований лише отримувачу товару, що суперечить суті прайс-листа, як комерційної пропозиції необмеженому колу покупців, - поданий лист ДП "Дсржзовнішінформ" від 10.12.2019 року №21/117 не може бути прийнятий як належний висновок щодо якісних та/або вартісних характеристик товару, оскільки складений з порушеннями вимог Національного стандарту №1 (постанова Кабінету Міністрів України №1440). Джерело інформації: на товар №1; №2; №3 цінова інформація ЦБД ЄАІС ДФС - ЕМД №UA408020/2019/101643 від 22.12.2019 року, ЕМД №UA305160/2019/101533 від 16.12.2019 року. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені пунктом 5 частини другої статті 55 та главою 4 Митного кодексу України.
24.12.2019 року відповідач відмовив у митному оформленні даного товару за заявленою митною вартістю у зв`язку з тим, що здійснено коригування митної вартості згідно рішення про коригування митної вартості товарів №UA209300/2019/730007/2 від 24.12.2019 року. Відмову у митному оформленні транспортного засобу відповідач оформив карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209300/2019/730009 від 24.12.2019 року (а.с. 12, 13).
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що декларантом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в інтересах позивача до митної декларації №UA209300/2019/700634 були надані митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним  кодексом України (далі - МК України), Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Статтею 54 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Матеріалами справи підтверджено, що митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації за №UA209300/2019/700634, визначено за основним методом, а до митної декларації декларантом долучено: сертифікат відповідності №19100734409 від 18.12.2019 року; рахунок-проформу №4/00/2019 від 16.12.2019 року; рахунок-фактуру (інвойс) 10/С/2019 від 19.12.2019 року; автотранспортну накладну (CMR) №12 від 19.12.2019 року; фітосанітарний сертифікат UE/IT/1012472 від 18.12.2019; декларацію про походження товару 10/С/2019 від 19.12.2019 року; платіжний документ №11JBKLJC від 17.12.2019 року; платіжний документ №12JBKLJC від 17.12.2019 року; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг ІТ-00131 від 23.12.2019 року; прейскурант (прайс-лист) виробника товару 2019-2020 від 16.12.2019 року; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №21/117 від 10.12.2019 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору №б/н від 22.11.2019 року; доповнення до зовнішньоекономічного контракту від 16.12.2019 року; зовнішньоекономічний договір №2811/16 від 28.11.2016 року; інформацію про позитивні результати проведення державних видів контролю №4997889; копію митної декларації країни відправлення №19ITQ3J010072309E0 від 21.12.2019 року.
В додатковій угоді від 22.11.2019 року до договору купівлі-продажу №2811/16 від 28.11.2016 року (а.с.27-35) визначена ціна за одиницю товару в залежності від розміру товару (калібр) та вага нетто постановок товару на період з листопада 2019 року по грудень 2020 року, зокрема мандарини-клементини: калібр (розмір) 3 - 30000 кг по 0,75 євро/кг; калібр 4 - 80000 кг по 0,65 євро/кг; калібр 5 - 70000 кг по 0,55 євро/кг; калібр 6 - 40000 кг по 0,45 євро/кг.
Згідно пункту 3 додаткової угоди від 22.11.2019 року до договору купівлі-продажу №2811/16 від 28.11.2016 року, яка була надана під час процедури розмитнення товару, сторони домовилися про те, що оплата буде здійснюватися шляхом часткової передоплати кожної партії товару на підставі попереднього рахунку-фактури, виставленого продавцем, а також те, що асортимент та вартість партії товару, що поставлятиметься може відрізнятися від асортименту та вартості партії товару, що були зазначені в попередньому рахунку-фактурі продавця.
Відповідно до платіжних доручень №11JBKLJС від 17.12.2019 року та №12JBKLJС від 17.12.2019 року позивачем здійснено часткову сплату в сумі 13555,00 євро за призначенням платежу на виконання договору купівлі-продажу №2811/16 від 28.11.2016 року (а.с.22, 23).
Рахунок-проформа №4/00/2019 від 16.12.2019 року виставлений на суму 13555,00 євро, та включає в себе мандарини-клементини чотирьох різних калібрів, тобто різного розміру: калібр 3 - 6600 кг по 0,75 євро/кг; калібр 4 - 5700 кг по 0,65 євро/кг; калібр 5 - 6700 кг по 0,55 євро/кг; калібр 6 - 2700 кг по 0,45 євро/кг (а.с.18). 
Остаточний рахунок-фактура №10/С/2019 від 19.12.2019 року виставлений на суму 11864,00 євро (а.с. 19), включає в себе мандарини-клементини трьох різних калібрів: калібр 4 - 5870 кг по 0,65 євро/кг; калібр 5 - 10600 кг по 0,55 євро/кг; калібр 6 - 4930 по 0,45 євро/кг., що відповідає ціні згідно умов зовнішньоекономічного договору купівлі-продажу товарів №2811/16 від 28.11.2016 року, додаткової угоди до договору купівлі-продажу №2811/16 від 28.11.2016 року, доповнення до вказаної додаткової угоди.
При цьому, те, що асортимент та вартість партії товару, що поставлявся відповідно до рахунку-фактури №10/С/2019 від 19.12.2019 року відрізняється від асортименту та вартості партії товару, що були зазначені в попередньому рахунку-фактурі №4/00/2019 від 16.12.2019 року відповідає умовам пункту 3 додаткової угоди від 22.11.2019 року до договору купівлі-продажу №2811/16 від 28.11.2016 року.
Відтак, визначена позивачем митна вартість товарів відповідає ціні договору (вартість операції).
При цьому, оскільки, відповідно до пункту 5.1 договору купівлі-продажу товарів №2811/16 від 28.11.2016 року можлива передоплата, тому платіжні доручення №11JBKLJС від 17.12.2019 року та №12JBKLJС від 17.12.2019 року підтверджують сплату вартості товару, вказаному в рахунку-фактурі №10/С/2019 від 19.12.2019 року, оскільки є передоплатою згідно проформи-інвойса.
Крім того, зазначення оскаржуваному рішенні того, що поданий документ під назвою "прайс-лист" адресований лише отримувачу товару, що суперечить суті прайс-листа, як комерційної пропозиції необмеженому колу покупців, не спростовує визначеної ціни за одиницю товару в залежності від розміру товару відповідно до додаткової угоди від 22.11.2019 до договору купівлі-продажу №2811/16 від 28.11.2016 року (а.с.27-35).
Колегія суддів зазначає, що декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною рахунку-фактури (інвойс) № 10/С/2019 від 19.12.2019 року.
Тобто, подані декларантом позивача до митного оформлення документи (декларація митної вартості та рахунок-фактура (інвойс) за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).
Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках: - якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності; - не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; - не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Як вказано у пункті 2 ч.4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта із зазначенням у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Натомість надані декларанту електронні повідомлення стосовно необхідності подання митному органу додаткових документів не містить відомостей щодо правових підстав для витребування таких документі, переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.
За таким повідомленням декларантом було повідомлено відповідача про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження митної вартості, оскільки всі необхідні документи були надані до МД.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
Підсумовуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що на час витребування від позивача додаткових документів, відповідачем не було визначено та не було повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Стосовно ж правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то частина 1 ст. 55 МК України передбачає, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отже, саме ці вище перелічені випадки і є правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості.
Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач зазначив про не подання декларантом додаткових документів в повному обсязі для підтвердження митної вартості товарів - сума сплачених коштів не відповідає сумі виставленого інвойсу, однак до митного оформлення не подано бухгалтерських чи банківських документів щодо проведення перерахунку щодо оцінюваної чи попередніх партій товару; поданий документ під назвою ,,Прайс-лист" адресований лише отримувачу товару; поданий лист ДП ,,Держзовнішінформ" від 10.12.19 року № 21/117 не може бути прийнятий як належний висновок щодо якісних/або вартісних характеристик товару, оскільки складений з порушенням вимог Національного стандарту №1 (постанова КМ України №1440); Джерело інформації: на товар №1, №4, №5, №3 цінова інформація ЦБД ЄАІС ДФС - ЕМД №UA №408020/2019/101643 від 22.12.2019 року, ЕМД №UA305160/2019/101533 від 16.12.2019. Проведено консультацію з декларантом.
Проте, як зазначено судом вище, відповідач не довів належними доказами обставин відносно наявності у відповідача хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, про яку в установленому порядку був би повідомлений позивач,  що в подальшому могло б бути правовою підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта. 
Позаяк, відповідачем на стадії  направлення повідомлення про необхідність подання позивачем додаткових документів не  було встановлено правових підстав для такого витребування та не повідомлено  про наявність таких підстав позивача, то витребування відповідачем додаткових документів не відповідає положенням наведеного законодавства. Як  наслідок, обставина щодо ненадання  позивачем додаткових документів не може бути  правовою підставою для винесення відповідачем рішення про коригування митної вартості.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Окрім того, платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.
Колегія суддів зазначає, що  прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми  та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак, ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення або не зазначення у ньому якогось із реквізитів рахунку -фактури не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Також листи від брокерської фірми Masterclass di Iryna Panchenko підтверджують те, що враховуючи певні особливості програмного забезпечення Європейського Союзу при оформленні експортних митних декларацій графа 22 та 46 не може збігатися, тому вказане не є розбіжністю, оскільки в графі 46 зазначається статистична вартість товару, а фактурна вартість зазначена в графі 22 експортної митної декларації. Дійсна вартість вантажу зазначена в графі 22 експортної митної декларації. Також те, що в графі 20 експортної декларації EXW Rosarno замість FCA Rosarno зазначено, що EXW Rosarno вказано помилково, має бути FCA Rosarno (а.с.36, 37, 52, 53, 108). 
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача щодо непідтвердження позивачем суми оплати транспортних витрат, оскільки умовами договору №081215 від 08.12.2015 року передбачено право експедитора передавати свої обов`язки за даним договором третім особам, а оплата здійснюється на підставі факсимільних копій рахунку ТОВ "Захід-Логістик", товаро-супровідних документів відповідно до умов договору (пункт 3.2 вказаного договору).
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав, та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України, й з порушенням порядку визначення митної вартості товару за резервним методом.
З огляду на вказані обставини колегія суддів дійшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України та є таким, що прийняте в порушення  виключного переліку правових підстав, визначених ч.6 ст. 54 МК України, за наявності яких відповідач вправі був приймати відповідне рішення.
Враховуючи вищенаведені норми закону та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції, про те, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товарів, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товарів не встановлено, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі №300/1025/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	

Повний текст постанови складено 29.01.2021 року.