УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/1305/20 Головуючий у 1-й інст. Вальчук В. В. 
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №282/1305/20 за позовом акціонерного товариства  комерційний  банк  «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Вальчука В.В. в смт Любарі, 
в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1  звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 15.04.2011 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті АТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 14 жовтня 2020 року виникла заборгованість в сумі 14446 грн 20 коп., з яких: 10096 грн 36 коп. – заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 20 грн 00 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 10076 грн 36 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4349 грн 84 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Враховуючи вищевикладене просило, стягнути з відповідача 14446 грн 20 коп. заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2021 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. АТ КБ «ПриватБанк» просить також в апеляційній скарзі долучити до матеріалів справи довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Зазначає, що вказаний доказ не був поданий до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що на стадії подання позовної заяви були додані докази, які на думку позивача були достатніми для вирішення справи по суті. А у свою чергу, судом першої інстанції не було запропоновано позивачу надати додаткові докази для підтвердження частини заявлених вимог. Зазначає, що відповідач підписав довідку про умови кредитування у якій вказана базова відсоткова ставка, пеня та штраф, а тому наявні підстави для стягнення усіх складових кредитного договору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно договору №б/н від 15.04.2011  ОСОБА_1  отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що  підтверджується копією анкети-заяви про приєднання до «Умов і Правил надання банківських послуг» у ПриватБанку. 
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».
Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 14 жовтня 2020 року  ОСОБА_1  перед банком має заборгованість сумі 14446 грн 20 коп., з яких: 10096 грн 36 коп. – заборгованість за тілом кредиту; в тому числі: 20 грн 00 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 10076 грн 36 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4349 грн 84 коп. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ч.1 ст. 638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.
Оскільки відповідач належним чином не виконував передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за поточним тілом кредиту. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення простроченого тіла кредиту та відсотків нарахованими на прострочений кредит, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості вимог банку, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення вказаної заборгованості.
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
       Із анкети-заяви б/н від 15.04.2011 підписаної сторонами, вбачається відсутність умов договору про встановлення кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, строку виконання кредитного договору, а також відповідальності у вигляді неустойки , пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та інших відомостей, необхідних для укладення кредитного договору. 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив стягнути поточне тіло кредиту, прострочене тіло кредиту, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил, який передбачає, що сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181- дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:
86,4 % - для картки «Універсальна»;
84,0 % - для картки «Універсальна голд».
Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит відповідно до п.2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанк.
Анкета-заява від 15.04.2011 року підписана ОСОБА_1 , не містить відомостей щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді стягнення заборгованості за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 квітня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів Банку, розміщені на сайті:https://privatbank.ua,як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів Банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться інші умови.
Матеріали справи не містять доказів, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанк розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за прострочений кредит.
Витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.
Так, надані позивачем умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Матеріали справи не містять, а позивач не довів належними доказами наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту у відповідача. Із виписки про рух коштів вбачається, що частина із сплачених коштів, позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, пені, страхових платежів, між тим, анкета-заява від 15.04.2011 не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.
Вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що прострочена заборгованість за кредитом в сумі 10076 грн 36 коп. становить собою заборгованість за тілом кредиту.
Із розрахунку наданого АТ КБ «ПриватБанк» вбачається заборгованість за поточним тілом кредиту в сумі 20,00 грн, яка підлягає стягненню.
Щодо клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про долучення до матеріалів справи доказів, а саме, довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», то Житомирський апеляційний суд не може прийняти зазначений доказ та надати йому належну оцінку з наступних підстав.
Пунктом 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.
ПАТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі не надав доказі неможливості подання довідки про умови кредитування до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасника справи.
Аналогічні за змістом висновки зазначені Верховним Судом у постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18); від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17 (провадження № 61-35488св18); від 12 серпня 2020 року у справі № 704/192/18 (провадження № 61-19407св19).
Із огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за поточним тілом кредиту в сумі 20,00 грн підлягає скасуванню із ухваленням у цій частині нового судового рішення, яким така сума стягується.
Натомість рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому залишається в цій частині без змін.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України  пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 2 грн 73 коп. та за подання апеляційної скарги в розмірі 4 грн 00 коп.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Любарського районного суду Житомирської області від 01 лютого 2021 року частині  відмови у задоволенні позовних вимог  акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення  заборгованості за поточним тілом кредиту скасувати та постановити в  цій частині  нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 20 грн 00 коп. заборгованості за поточним тілом кредиту та 6 грн 73 коп. судових витрат.
       В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає  законної сили  з дня  її прийняття  та не  підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий 

Судді