СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2021 р.                                                                  Справа № 922/241/20  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гребенюк Н.В. , суддя  Чернота Л.Ф. 
при секретарі Казаковій О.В.
за участю прокурора – Горгуль Н.В. (посвідчення №057317 від 09.10.2020),
та представника першого відповідача – Варламов Д.В. (довіреність №32-20-0.14,2-5/62-21 від 04.01.2021, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб),
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу третього відповідача (вх.3122) на рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 (повний текст складено 22.10.2020, суддя Калініченко Н.В.) у справі №922/241/20
за позовом Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, м. Ізюм, 
до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків,             
ОСОБА_1 , с. Кіндрашівка, 
Фермерського господарства “Ранг”, с. Кіндрашівка,            
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні другого відповідача - Фермерське господарство “Приоскільне”, с.Кіндрашівка,
про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди, суборенди земельної ділянки, скасування їх державної реєстрації та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, заступник керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області, звернувся із позовом до відповідачів: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 та Фермерського господарства "Ранг" про:
- визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області "Про передачу в оренду земельної ділянки" від 26 вересня 2014 року № 2305-СГ; 
- визнання недійсним,  укладеного 21 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 , договору оренди землі сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства, площею 17,0080 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки; 
- визнання недійсним, укладеного 06 січня 2017 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством "Ранг" договору суборенди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 17,0080 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області та скасування державної реєстрації права суборенди земельної ділянки;
-  зобов`язання ОСОБА_1 та  Фермерського господарства "Ранг" повернути земельну ділянку площею 17,0080 га, яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області, кадастровий номер 6323783000:02:000:0610, вартістю 418 612,17 грн. державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.
Позовні вимоги мотивовані тим, що наказ Головного управління Держземагенства  у Харківській області від 26.09.2014 №2305-СГ було прийнято з порушенням вимог ст.ст.122, 123, 124, 134, 150, 186 Земельного кодексу України, ст.ст.7, 8, 14 Закону України «Про фермерські господарства», у зв`язку з чим, передача в оренду ОСОБА_1 , а в подальшому в суборенду ФГ «Ранг» спірної земельної ділянки є незаконним.  
Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави в суді, прокурор посилається на те, що порушення інтересів держави полягає в недотриманні Головним управлінням Держземагенства у Харківській області вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі  у користування ОСОБА_2 ,  а згодом  в суборенду ФГ «Ранг» земельної ділянки без проведення земельних торгів (аукціону). Як зазначає прокурор, Головне управління Держгеокадастру  у Харківській області є органом, уповноваженим державою на здійснення нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі  в частині дотримання земельного законодавства, проте, має право звертатися до суду з позовами лише щодо повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок у встановленому законодавством порядку. У зв`язку із вказаним, а також тим, що предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру  у Харківській області, прокурор визначив останнього, як співвідповідача у цій справі  та звернувся до суду з позовом самостійно. 

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі №922/241/20 позов задоволено.
В оскаржуваному рішенні місцевий господарський суд зазначив, що у даній справі прокурор, з огляду на   статтю 53 Господарського процесуального кодексу України, є самостійним позивачем, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Харківській області виступає в якості одного із співвідповідачів, наказ якого оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно надання в оренду земельної ділянки. З огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підставу для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, визначив Головне управління Держгеокадастру у Харківській області одним зі співвідповідачів у справі та заявив вимогу про визнання незаконним і скасування його наказу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у прокурора    підстав для здійснення законних    інтересів держави за вимогами, які заявлені у позові.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що   ОСОБА_1 , отримавши в оренду за позаконкурсною процедурою земельну ділянку та створивши, відповідно, фермерське господарство на її основі, не здійснював підприємницької діяльності, передав у суборенду ФГ "Ранг" дану земельну ділянку, що, призвело до невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного пільгового порядку одержання в користування земель державної власності поза передбаченою    законом    обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів.

Третій відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права,  просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.
В апеляційній скарзі третій відповідач зазначає про те, що прокурор, звертаючись до суду з цим позовом, не визначив орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах,  а також не довів, що відповідний орган не здійснює або неналежним чином здійснює свої повноваження із захисту інтересів держави. Третій відповідач вказує на те, що Держгеокадастр наділений повноваженнями щодо розпорядження спірними земельними ділянками, є самостійною юридичною особою та має право самостійно звертатися до суду з позовами з метою захисту інтересів держави. Як зазначає апелянт,  в матеріалах справи відсутні докази дотримання прокурором вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо попереднього повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень  про звернення до суду з цим позовом. Вказані обставини, на думку третього відповідача, свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
Стосовно суті позовних вимог, третій відповідач в апеляційній скарзі зазначає про відсутність порушень вимог чинного законодавства при передачі ОСОБА_1 спірної земельної ділянки в оренду, у зв`язку з чим,  не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 

Прокурор надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів третього відповідача про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді. Прокурор зазначає, що оскільки порушення норм діючого земельного законодавства допущено органом, наділеним державою лише контролюючими функціями у сфері земельних правовідносин, прокурор самостійно звернувся з позовом до суду, набувши статусу позивача та визначивши Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, як співвідповідача. Просить апеляційну скаргу третього відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі №922/241/20 – залишити без змін. 

В судовому засіданні 21.01.2021 прокурор пояснив, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області не наділене повноваженнями на звернення до суду з позовами про визнання незаконними та скасування  наказів Головного управління Держземагенства у Харківській області, а також визнання недійними договорів оренди земельних ділянок. 

Перший відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримує доводи апеляційної скарги третього відповідача та вказує на відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді, оскільки контроль за використанням та охороною земель  здійснює Держгеокадастр. Перший відповідач наголошує на тому, що  в матеріалах справи відсутні докази виконання прокурором вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо направлення повідомлення суб`єкту владних повноважень про звернення до суду з позовом. Просить апеляційну скаргу третього відповідача задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити. 

Другий відповідач надав суду письмові пояснення від 15.01.2021, в яких посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.12.2020  у справі №922/534/19 при розгляді аналогічного спору та зазначає, що Головне управління Держгеокадастру  у Харківській області, яке прокурор визначив  як відповідача у цій справі, не позбавлене права звернутися до суду із цим позовом і до повноважень прокурора не віднесено позбавлення його такого права. Другий відповідач зазначає про наявність у суду апеляційної інстанції підстав для залишення без розгляду позову прокурора відповідно до ст.226 ГПК України. 

Третя особа відзив на апеляційну скаргу не надала.

В судове засідання 21.01.2021 другий відповідач та третя особа не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Голова ФГ «Ранг» (третього відповідача) – ОСОБА_3 надав  суду клопотання від 15.01.2020 про відкладення розгляду справи, в якому посилається на те, що він не може прибути в судове засідання через хворобу. 

Судова колегія, розглянувши клопотання третього відповідача, зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 11  ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання,        або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Судова колегія враховує, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою.
У клопотанні заявником жодним чином не обґрунтовано, які обставини підлягають встановленню та з`ясуванню саме у судовому засіданні та    потребують присутності представника в судовому засіданні.  
Судова колегія враховує, що голова ФГ «Ранг» - ОСОБА_3 був присутній в минулому судовому засіданні 22.12.2020 та надав свої пояснення по суті спору. 
Крім того, за змістом ч. 3    ст. 56 ГПК України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Враховуючи викладене, третій відповідач не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника.
Судова колегія враховує приписи  статті 129 Конституції України,  статті 2 Господарського процесуального кодексу України,    якими до основних засад судочинства віднесено, зокрема, розумні строки розгляду справи судом, що, також є одним з елементів права на справедливий суд, гарантованого  статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У постанові від 29.04.2020 у справі №910/6097/17 Верховний Суд зазначив, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, третій відповідач   належним чином повідомлений  про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги, розгляд справи вже відкладався судом, третій відповідач був присутній  в минулому судовому засіданні та надав свої пояснення суду, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання третього відповідача про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації позивачем та другим відповідачем своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено другого та третього  відповідачів, третю особу про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності їх представників.         

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення прокурора та представника першого відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного  апеляційного господарського суду встановила наступне.
29.09.2014 фізична особа ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держземагенства у Харківській області  із заявою про надання в оренду земельної ділянки для ведення фермерського господарства площею 17,0080 га, що  розташована за межами населеного пункту на території Кіндрашівської сільської ради Куп`янського району Харківської області (а. с.34 т. 1).
Наказом Головного управління Держземагенства у Харківській області "Про надання в оренду земельної ділянки" від 26.09.2014 № 2305-СГ надано ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку державної власності сільськогосподарського призначення сільськогосподарських угідь (рілля), загальною площею 17,0080 га із кадастровим номером 6323783000:02:000:0610, зареєстровану у державному реєстрі речових прав 09 вересня 2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 449661663237), яка розташована за межами населених пунктів Кіндрашівської сільської ради на території Куп`янського району Харківської області, для ведення фермерського господарства строком на 49 років (а.с.33 т.1).. 
21.11.2014 між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди землі, відповідно до якого,  орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності для ведення фермерського господарства, яка знаходиться (розташована) за межами населеного пункту села Кіндрашівка на території Куп`янського району Харківської області (а.с.42 т.1).
Згідно п. 15 договору, цільове призначення земельної ділянки  - для ведення фермерського господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» №5 від 14.01.2015, зокрема, утворено Головне управління Держгеокадастру  у Харківській області шляхом реорганізації Головного управління Держземагенства у Харківській області. 

16.05.2016 між Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору оренди землі, в якій викладено пункт 5 договору (визначення нормативно грошової оцінки земельної ділянки) та пункт 9 (орендна плата) в новій редакції та виключено пункт 33 (обов`язки орендаря) та пункт 38 (підстави припинення дії договору оренди) (а.с.48 т.1).

09.09.2016 ОСОБА_1 зареєстрував ФГ «Приоскільне», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.67-68 т.1).

07.12.2016 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання згоди на передачу в суборенду, зокрема, земельної ділянки для ведення фермерського господарства із кадастровим номером 6323783000:02:000:0610  (а.с.49 т.1).

13.12.2016 Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано наказ № 14383-СГ, яким  надано згоду ОСОБА_1 на передачу в суборенду земельної ділянки загальною площею 17,0080 га із кадастровим номером 6323783000:02:000:0610 (а.с.50 т.1). 

06.01.2017 між ОСОБА_1 (орендар) та Фермерським господарством "Ранг" (суборендар) укладено договір суборенди землі №7, відповідно до якого орендар зобов`язується за плату передати суборендареві земельну ділянку у строкове платне володіння і користування без зміни цільового призначення, а суборендар зобов`язуєтеся прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до умов цього договору та вимог земельного законодавства. 
Згідно п.2 вказаного договору, в суборенду передається земельна ділянка загальною площею 17,0080 га, в тому числі: рілля 17,0080 га, яка знаходиться  за межами населеного пункту села Кіндрашівка на території Куп`янського району Харківської області.

Позовні вимоги прокурора обґрунтовані тим, що передача спірної земельної ділянки  в оренду ОСОБА_1 для ведення фермерського господарства відбулася з порушенням порядку, передбаченого Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство», що є підставою для визнання незаконним відповідного наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області та недійсними укладених в подальшому договорів оренди та суборенди земельної ділянки. 

При зверненні з цим позовом в інтересах держави прокурор зазначив, що  порушення інтересів держави полягає в недотриманні Головним управлінням Держземагенства у Харківській області вимог законодавства, що призвело до незаконної передачі  у користування ОСОБА_2 ,  а згодом  в суборенду ФГ «Ранг» земельної ділянки без проведення земельних торгів (аукціону). 
Як зазначає прокурор, Головне управління Держгеокадастру  у Харківській області є органом, уповноваженим державою на здійснення нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, проте, має право звертатися до суду з позовами лише щодо повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок у встановленому законодавством порядку. У зв`язку із вказаним, а також тим, що предметом позову є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру  у Харківській області, прокурор визначив останнього, як співвідповідача у цій справі  та звернувся до суду з позовом самостійно. 

Судова колегія враховує наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1      ст. 131-1 Конституції України     в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру"  прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За положеннями частини 4  статті 23 Закону України "Про прокуратуру"    наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених    статтею 174 цього Кодексу.
Аналіз положень частин статті 53 ГПК України  у взаємозв`язку зі змістом частини 3    статті 23 Закону України "Про прокуратуру"  дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020  справі №912/2385/18: 
«Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором,    вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
  Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку що, якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то  позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.  І в    таких справах виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини першої  статті 226 ГПК України  (залишення позову без розгляду)».
Статтею 13 Конституції України  визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією  Конституцією.
Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України,   громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що  рішення відповідного органу щодо набуття права на землю із земель державної та комунальної власності є формою його волевиявлення прав на землю та слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов`язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Відповідно до  статті 16 частини 2 пункту 2 ЦК України  способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.
Судова колегія враховує, що  вимога про визнання рішення незаконним у спорі, що виник із земельних правовідносин, може розглядатись як спосіб захисту порушеного цивільного права згідно із статтею 16  Цивільного кодексу України  , якщо фактично підставою пред`явлення позовної вимоги є оспорювання прав особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. 
Вказана правова позиція викладена  в постанові Великої Палати Верховного Суду  від 19.06.2018 у справі  № 916/1979/13.

Оспорюваний у цій справі наказ від 26.09.2014 №2305-СГ «Про передачу в оренду земельної ділянки» видано Головним управлінням Держземагенства у Харківській області. 
Вказане рішення суб`єкта владних повноважень було реалізовано шляхом укладення з ОСОБА_1 договору оренди землі від 21.11.2014 для ведення фермерського господарства. Після державної реєстрації цього договору ОСОБА_1 засновано ФГ «Приоскільне», яке зареєстроване як юридична особа. 
Звертаючись до суду з цим позовом, прокурором, окрім вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, пред`явлено вимогу про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного на підставі цього наказу.
Отже, прокурором  оспорюється право  користування земельною ділянкою, яке виникло у ОСОБА_1 та в подальшому у ФГ «Приоскільне» в результаті  реалізації наказу Головного  управління Держземагенства у Харківській області від 26.09.2014 №2305-СГ.
За наведених обставин, вимога про визнання незаконним та скасування наказу, заявлена у цій справі, не є обов`язковою для реалізації права на захист.

Відповідно до положень  статті 4 ГПК України  право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду…
Із наведених норм права та із положень  статті 215 ЦК України  вбачається, що одна із сторін правочину може звернутися у суд із позовом про визнання недійсним правочину.
Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України “Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади” від 10.09.2014 року №442 утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, яка є правонаступником Державного агентства земельних ресурсів України.
Отже, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, як сторона за договором оренди землі від 21.11.2014,  не позбавлене права звернутися у суд із позовом про визнання недійсними спірних договорів оренди та суборенди земель, незважаючи на наявність вищевказаного наказу цього органу про передачу в оренду земельної ділянки, та навести підстави, за яких вважало би видачу такого наказу незаконним.
При цьому,  суд під час розгляду такого позову не позбавлений права надати правову оцінку такому наказу, який є, фактично, письмовою формою волевиявлення особи, яка діє від імені власника землі у спірних правовідносинах. 

За наведеного, судова колегія вважає безпідставними доводи  прокурора про відсутність у цій справі органу, уповноважений здійснювати захист держави у спірних правовідносинах, оскільки Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яке прокурор визначив в якості відповідача у даній справі, не позбавлене права звернутися у суді із вказаним позовом.

Прокурор посилається на те, що відповідно до  «Положення про  Головне управління Держгеокадастру  у Харківській області», останнє має право звертатися до суду з позовами лише щодо повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, а також щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок у встановленому законодавством порядку.
Проте, судова колегія не приймає вказані доводи прокурора, оскільки у даному випадку Головне управління Держгеокадастру  у Харківській області є стороною договору оренди землі та має право звернутися до суду з позовом про визнання його недійсним відповідно до положень ст.215 ЦК України, ст.ст.4, 16 ГПК України.  
При цьому така вимога, як визнання рішення незаконним, не є обов`язковою у спорі, що виник із земельних правовідносин, а отже,  доводи прокурора про те, що Головне управління Держгеокадастру у Харківській області має бути  відповідачем у цій справі є помилковими. 

З огляду на викладене, прокурор повинен був дотриматися порядку, передбаченого  статтею 23 Закону України «Про прокуратуру»  і якщо вказана особа (Головне управління Держгеокадастру у Харківській області) протягом розумного строку після отримання повідомлення прокурора самостійно не звернувся до суду з позовом, то це було б достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності, а відповідно і для звернення прокурора із позовом.

В матеріалах справи відсутні докази звернення прокурора до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області  в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» з повідомленням про звернення до суду з цим позовом. 

В судовому засіданні 21.01.2021 прокурор пояснив, що повідомлення  в порядку ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області не надсилалося. 

Враховуючи невиконання прокурором вимог ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», судова колегія приходить до висновку про те, що прокурором, при зверненні до суду з цим позовом, не підтверджено наявності підстав для представництва інтересів держави в суді. 

Судова колегія враховує, що на розгляді Верховного суду перебувала справа №922/534/19 за позовом заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства “Ранг” про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Харківській області «Про передачу в оренду земельної ділянки» від 26.09.2014 №2309-СГ; визнання недійсним договору оренди, укладеного 21.11.2014 між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_1 ; визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ФГ «Ранг», скасування їх державної реєстрації та повернення земельної ділянки.
Правовідносини у справі №922/534/19 та справі, що розглядається є подібними, оскільки суб`єктний склад сторін, предмет та підстави позову  є аналогічним, однак, справа №922/534/19 стосується іншої земельної ділянки, наданої в оренду         ОСОБА_1 для створення фермерського господарства.

За результатами розгляду справи №922/534/19 Верховним Судом в постанові від 16.12.2020 надано висновок про те, що виходячи із положень статті  131-1  Конституції України, статей  4,  43 ГПК України, статей  16,  215 ЦК України, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, яке прокурор визначив в якості відповідача у даній справі, не позбавлене права звернутися у суді із вказаним позовом і до повноважень прокурора не віднесено позбавлення його такого права.
Суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення без розгляду позову прокурора на підставі п.2 ч.1 ст.226 ГПК України. 
Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

Отже, висновок місцевого господарського суду у цій справі про наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є необгрунтованим, а  розгляд судом справи по суті, за наслідком якого прийнято оскаржуване рішення – передчасним.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України, суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і залишити позовну заяву без розгляду.
За положеннями ч.1 ст.278 ГПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду з підстав, передбачених статтею 226 ГПК України. 
Враховуючи викладене, рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020  у справі №922/241/20 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення

про залишення позовної заяви прокурора  без розгляду.  Апеляційна скарга третього відповідача підлягає  частковому задоволенню.
Керуючись статтями п.2 ч.1 ст.226, п.4 ч.1 ст. 275, п.4 ч.1 ст.277, ч.1 ст.278, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу третього відповідача задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Харківської області від 19.10.2020 у справі №922/241/20 скасувати.
Залишити без розгляду позовну заяву  Заступника керівника Ізюмської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 , Фермерського господарства “Ранг” про визнання незаконним та скасування наказу, визнання недійсним договору оренди, суборенди земельної ділянки, скасування їх державної реєстрації та повернення земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано  25.01.2021р.

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота