ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/13657/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
          Головуючий суддя                    Грибан І.О.,
          судді:                                        Ключкович В.Ю., 
                                                  Парінов А.Б.
          
          розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Дзга" до Головного управління ДПС у м. Києві  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
У С Т А Н О В И В :

          Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Дзга» звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2020 року №00002580502, №00002570502.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. 
          Визнано протиправними та скасовано прийняті Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2020 року №00002580502 та №00002570502.
          Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Дзга» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві судовий збір в сумі 14472 грн 30 коп. 
          Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції, під час розгляду справи та прийняття оскаржуваного рішення, не враховано доводи відповідача, а також фактичні обставини у справі, що є порушенням ст. 242 КАС України. 
          З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Позивач, у свою чергу, подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що вимоги апеляційної скарги вважає безпідставними та необґрунтованими, а викладені у апеляційній скарзі доводи - такими, що суперечать нормам чинного законодавства. Разом з цим, позивач стверджує, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору було правильно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
          З огляду на викладені у відзиві обставини, позивач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет  законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України на підставі наказу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 09 грудня 2019  року №4196 проведена позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Дзга» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 17 грудня 2019 року, валютного законодавства за період з 01 жовтня 2016 року по 17 грудня 2019 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 11 грудня 2014 року по 17 грудня 2019 року та іншого законодавства за відповідний період, за результатами якої складено акт перевірки від 23 грудня 2019 року №257/26-15-05-02-04/39544112.
          Позивачем на вказаний акт перевірки від  23 грудня 2019 подано заперечення, за результатами розгляду якого Головним управлінням Державної податкової служби у місті Києві прийнято рішення та видано наказ від 21 січня 2020 року №591 про проведення позапланової перевірки з питань, що стали предметом оскарження, відповідно до вимог підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, про що позивача повідомлено листом від 22 березня 2020 року №9953/10/26-15-05-02-04.
          За результатами повторної перевірки  складено акт перевірки від 12 лютого 2020 року №93/26-15-05-02-04/39544112 (далі - акт перевірки), у якому зазначається, що перевіркою встановлено порушення позивачем:
           -підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого в періоді, що перевірявся, занижено податок на прибуток на загальну суму 712   929,0 грн;
          -підпункту 44.1 статті 44, підпунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 539   433,0 грн.
          На підставі висновків акту перевірки від 12 лютого 2020 року №93/26-15-05-02-04/39544112 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2020 року: №00002580502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 605   513,0 грн (за основним платежем 484   410,0 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 121103,0 грн), №00002570502, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 359   304,0 грн (за основним платежем 287   443,0 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 71   861,0 грн).
          Рішенням Державної податкової служби України від 27 квітня 2020 року №14444/6/99-00-08-05-01-06 скарги позивача залишено без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 04 березня 2020 року №00002580502, №00002570502 - без змін. 
          Позивач, не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду з вимогою про їх скасування.
          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що висновки, викладені в акті від 12 лютого 2020 року №93/26-15-05-02-04/39544112 «Про результати документальної позапланової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Дзга» є безпідставними та спростовуються наявними первинними бухгалтерськими документами, з огляду на те, що відсутність підпису уповноважених представників  позивача у підсумкових  звітах виконавця не може бути підставою для невизнання таких звітів як первинних бухгалтерських  документів, оскільки такі підписи не є обов`язковим реквізитом, а звіти підписані представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЗЕГА Холдінг Україна».
          При цьому позивач наголошує, що відповідач ставить під сумнів реальність лише незначної частини послуг, що надавалися позивачем за договором про надання консультаційних послуг, оскільки в акті перевірки проаналізовано лише підсумкові звіти виконавця від 31 жовтня 2016 року та  28 лютого 2017 року.
          Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають критеріям правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, які визначені частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на що останні підлягають визнанню протиправними і скасуванню. 
          З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись враховуючи наступне.
Пункт  44.1  статті  44 Податкового кодексу України  (далі -  ПК України)
Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пункт  198.1. статті  198 ПК України
До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Пункт  198.3  статті  198 ПК України
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом            193.1  статті  193  цього  Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до підпункту  134.1.1  пункту  134.1  статті  134 ПК України  об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього  Кодексу.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджений  наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290. Критерії визнання доходу, наведені в цьому Положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій). Відповідно до пункту 7 цього Положення до складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства. Пункт 21 Положення встановлює, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.
Відповідно до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 7 лютого 2013 року № 73, витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Основним документом, який регулює формування витрат у бухгалтерському обліку, є Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджене  наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318. Пункт 7 Положення визначає, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Отже, об`єктом справляння податку на прибуток є фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності підприємства, за правилами бухгалтерського обліку та відкоригований на різниці, передбачені  ПК України.
Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Частина перша  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні    документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі     первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частина друга  статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу,    яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.
Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції.
Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами  Податкового кодексу України.
При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.
Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Отже, лише за умови підтвердження первинними документами господарських операцій, які є об`єктом оподаткування, платник податків має право на відображення результатів таких операцій у бухгалтерському обліку, на даних якого ґрунтується податкова звітність.
Враховуючи вищевказані норми законодавства, первинні документи, які складені суб`єктами господарської діяльності на операції, що не відповідають сутності і не несуть доказовості відносно змісту здійсненої операції не є документами, які можуть бути підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.
Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 826/11531/14, Верховний Суд у постановах від 24 січня 2018 року у справі № 2а-19379/11/2670, від 19 листопада 2019 року у справі № 826/487/16 неодноразово звертав увагу, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. 
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції. 
Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкових вигод, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів. 
Тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість, суди попередніх інстанцій повинні були встановити зміст господарських операцій, договірні умови, фактичний порядок надання робіт (послуг), обсяги і зміст, мету придбання, належним чином дослідити первинні бухгалтерські документи, складені щодо господарських операцій, з`ясувати, чи розкривають первинні документи зміст операцій, та оцінити такі докази кожний окремо та у їх сукупності, а також у сукупності з іншими доказами у справі.
          З матеріалів справи убачається, що за перевіряємий період Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ДЗГА» здійснювалися господарські операції з придбання послуг консультативного характеру у  Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕЗЕГА Холдінг Україна» на підставі договору №п/н від 01 жовтня 2015 року.
          За умовами зазначеного договору агент зобов`язується надати довірителю послуги консультативного супровіду діяльності, а саме: 
-          послуги юридичного характеру, що складаються з договірного супровіду діяльності замовника через визначення завдань співробітникам в системі 1С, підготовка роз`яснень та консультацій юридичного характеру;
-           маркетингові послуги, що полягають у  проведенні маркетингових досліджень ринків збуту, пошук, встановлення контактів. Проведення переговорів з органами стандартизації , організація укладання контрактів на сертифікацію, проведення переговорів з потенційними  дистриб`юторами, пошук виконавців, складання технічних завдань и укладення контрактів на дизайн та виробництво поліграфічної рекламної продукції, бізнес-сувенірів, виставкових стендів;
-           послуги бюджетування, що включають в себе  супровід організації процесу перспективного та поточного планування виробничої, фінансової і комерційної діяльності замовника, розроблення рекомендацій і проведення консультацій з питань фінансового планування.
           Позивачем, на підтвердження реальності проведення вказаних вище господарських операцій, надано до суду: копії розрахунків понесених витрат та підсумкові звіти виконавця, податкові накладні, акти наданих послуг та рахунків на оплату, наказів на відрядження працівників, звітів про використання коштів виданих на відрядження, платіжних доручень.
          Разом з тим, суд звертає увагу, що надані позивачем документи по взаємовідносинам із ТОВ «ДЕЗЕГА Холдінг Україна» не підтверджують фактичне здійснення таких послуг.
           Акти виконаних робіт формально складені та не розкривають змісту наданих послуг(консультативного характеру у якій галузі та з яких питань, як це співвідноситься з господарською діяльністю позивача), час, місце та обсяги таких послуг. Інші надані матеріали не містять доказів, які б надали можливість встановити: детальний опис послуг, які надавались контрагентами позивача,  їх зміст та виконавців послуг. 
          Відсутні  дані (дати, місце, найменувань товарів, письмові звіти, макети, рекламні матеріали тощо) щодо: проведення презентацій товарів; проведення моніторингу активності конкурентів товариства; найдених ринків збуту товарів.
          Відсутні примірники рекламної продукції, макети  презентацій, матеріали маркетингових досліджень тощо.
          Не надано доказів реальності використання/застосування цих послуг у господарській діяльності позивача та чи мали придбані послуги  вплив на ефективність економічної діяльності підприємства.
          Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення конкретних фактичних обставин справи, враховуючи відсутність усіх документів, які за звичайною діловою практикою супроводжують здійснення такого роду операцій та у сукупності з первинними документами підтверджують їх виконання, колегія суддів встановила, що надані позивачем документи не підтверджують виконання робіт (надання послуг) на користь позивача, що унеможливлює розцінювати їх як належні, достатні та достовірні докази придбання позивачем обумовленими господарськими договорами послуг, тобто реальності господарських операцій за Договором про надання послуг консультативного характеру  від 01.10.2015. 
          Відповідно до ч. 1  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених             статтею 78 цього Кодексу.
          Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
          В свою чергу, Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначений обов`язок виконано, та у встановленому порядку обґрунтовано правомірність своїх дій та прийнятих рішень в межах спірних правовідносин.
          Відповідачем під час розгляду адміністративної справи наведено об`єктивні доводи щодо наявності в діях Позивача ознак неправомірності та недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, та доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з доводами Відповідача, щодо обґрунтованості висновків акту перевірки від 12 лютого 2020 року №93/26-15-05-02-04/39544112, та враховуючи те, що контролюючим органом доведено законність винесених податкових повідомлень-рішень від 04 березня 2020 року №00002580502 та №00002570502, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
          Згідно з положеннями    статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України             за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
          Приписи п. п. 1, 4 ч. 1     ст. 317 КАС України     визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.
          У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.
          Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві задовольнити.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року скасувати.
          Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Дзга» до Головного управління ДПС у м. Києві  про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

            Головуючий суддя:                                                                            І.О. Грибан

          Судді:                                                                                                     В.Ю. Ключкович

                                                                                                                          А.Б. Парінов

          (повний текст постанови складено 01.04.2021р.)