ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/586/18  Номер провадження 22-ц/814/379/21	Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Триголова В.М.
суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Журавського Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції  України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулося в суд з позовом до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Журавського Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції  України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20.12.2016 року машину в якій їхав позивач зі своїм товаришем, водієм – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зупинили поліцейські.
Водія автомобіля ОСОБА_2 поліцейські попросили вийти з автомобіля та відізвали в сторону для розмови під час якої ОСОБА_1 почув, що останні вимагають від ОСОБА_2 грошові кошти. 
Позивач зробив поліцеським зауваження, на що останні викликали ще один наряд поліції, які приїхавши повалили позивача на землю, одягли наручники, після чого його заштовхали до машини, піднявши йому руки, що перебували позаду в наручниках вгору та відвезли до райвідділу поліції.
Позивачем вказано, що під час даних дій поліцейські знущались з нього, після чого на його руках залишились численні садна та рани. 
Інспектор роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП, лейтенант поліції ОСОБА_4 склав на позивача протоколи та постанову по справі про адміністративне правопорушення за те, що він нібито перебував в громадському місці у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, при цьому освідування на стан алкогольного сп`яніння не відбувалось та права щодо оскарження даної постанови йому не зачитувались.
Позивач вказав, що під час вказаних дій інспектори роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 нанесли йому тілесні ушкодження.
Згідно висновку експерта № 864 від 29.09.2017 року Кременчуцького міжрайонного відділення обласного бюро СМЕ Департаменту охорони здоров`я Полтавської облдержадміністрації «на момент судово-медичної експертизи з урахуванням даних медичної документації у громадянина ОСОБА_1 , виявлені такі тілесні ушкодження: садна верхніх та правої нижньої кінцівок, які утворились від дії тупих предметів по механізму тертя та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.»
Позивач стверджує, що жодного правопорушення чи злочину не вчиняв, жодної загрози публічній безпеці або порядку не ніс, також не чинив опір поліцейським, не створював небезпеку оточуючим.
Вважає, що патрульні поліцейські, в порушення Закону України «Про національну поліцію», застосували до нього силу та спеціальні засоби та нанесли йомуі легкі тілесні ушкодження, в зв`язку з чим було спричинено моральну шкоду. 
ОСОБА_1 вказує, що моральна шкода виразилася у стражданнях, в зв`язку з нанесеними йому тілесними ушкодженнями, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, так як протягом тривалого часу він намагається притягнути поліцейських до відповідальності, душевних і психічних стражданнях, яких зазнав як під час вчинення у відношенні нього злочину, так і під час необхідності відстоювати свої права та доводити, що він правопорушень не вчиняв, а у відношенні нього його вчинили поліцейські. Також враховуючи час впродовж якого позивачу доводиться відновлювати свої права, а це майже 1,5 роки, то моральну шкоду оцінює у 20 000 грн.
Позивач просив суд, стягнути з Управління Державної казначейської служби України м. Кременчуці Полтавської області шляхом списання коштів з рахунку Управління патрульної поліції у м. Кременчуці Департаменту патрульної поліції України на його користь, в рахунок компенсації моральної шкоди 20 000 грн.
В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 20000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Журавського Олександра Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції  України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України в особі Управління Державної казначейської служби України в місті Кременчуці Полтавської області про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Позивач подав апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення щодо відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не вірно визначено обставини виникнення між сторонами правовідносин, а саме застосував до спірних правовідносин закон, який не підлягає до застосування.
Представником Державної казначейської служби України надано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вказує, що Державна казначейська служба України жодним чином не порушувала права позивача, а тому не може нести відповідальність за дії інших органів державної влади. Вважає рішення місцевого суду законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Уповноваженим представником Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в доводах якого вказує, що позивачем жодними належними та допустимими доказами не доведено неправомірності дій поліцейських під час його адміністративного затримання.
Просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено місцевим судом 20.12.2016 року ОСОБА_1 їхав як пасажир у автомобілі ВАЗ-09 зі своїм товаришем водієм – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по вул. Українській у м. Кременчуці, де їх зупинили поліцейські з тих підстав, що на автомобілі в темну пору доби під час руху не горіли лампи задніх габаритних ліхтарів. Після зупинки автомобіля з нього вийшов водій ОСОБА_2 та пасажир ОСОБА_1 . Останній декілька разів висловлювався нецензурними словами, просив працівників поліції припинити їх дії. Під час з`ясування обставин щодо порушення водієм Правил дорожнього руху, відносно позивача ОСОБА_1 , на підставі статті 261 КУпАП, поліцейськими здійснено адміністративне затримання, із застосуванням спеціального засобу кайданки, що підтверджується рішенням суду від 03.04.2017 року по справі № 536/2056/16-а.
Прибувши до Кременчуцького ВП, працівниками поліції складено адміністративні матеріали - постанова про адміністративне правопорушення серії АА № 262556 від 20.12.2016 року за ч. 1 ст. 178 КУпАП, протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173 та ст. 185 КУпАП (серія АА № 310285 та серія АА № 262920). 
Постановою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 квітня 2017 року задоволено позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у м.Кременчуці Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Визнано дії Інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Волікова Максима Олександровича щодо складання постанови АА № 262556 по справі про адміністративне правопорушення від 20.12.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП з накладенням штрафу на користь держави в сумі 85 грн. протиправними.
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2017 року зазначена постанова залишена без змін.
Постановами Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2017 року провадження у справах відносно ОСОБА_1 за ст. 173, 185 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП .
Під час розгляду Кременчуцьким районним судом Полтавської області справи за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції ум. Кременчуці ДПП лейтенанта поліції Волікова М.О. про визнання дій незаконними, визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення (№536/2056/16-а), на підставі наявних доказів в матеріалах справи (відеозапису), встановлено що після зупинки автомобіля працівниками поліції, ОСОБА_1 висловлювався нецензурною лайкою, просив припинити дії працівників поліції на неодноразові зауваження не реагував, при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено словами і самого водія ОСОБА_2 
07.07.2017 року Кременчуцької місцевою прокуратурою Полтавської області до ЄРДР внесені відомості за фактом підробки протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ст. 366 КК України, за фактом перевищення службових повноважень відносно ОСОБА_1 та за фактом катування ОСОБА_1 . В подальшому кримінальне провадження передано за підслідністю до слідчого відділу прокуратури Полтавської області та об`єднані за № 42017171090000083.
26 квітня 2018 року старшим слідчим СВ прокуратури Полтавської області Магда В.Л. винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42017171090000083 від 13 червня 2016 року у зв`язку з відсутністю в діях співробітників УПП в м. Кременчуці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 365, ч.1 ст. 127 КК України.
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 07.06.2018 року по справі №554/8765/17 в задоволені скарги ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого відділу прокуратури Полтавської області від 26.04.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №42017171090000083 від 07.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 127 КК України, відмовлено в повному обсязі. Вказана постанова не оскаржена, а тому є такою, що набрала законної сили.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №864 у ОСОБА_1 виявлені такі тілесні ушкодження: садна верхніх та правої нижньої кінцівок, які утворились від дії тупих твердих предметів по механізму тертя та по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Відсутність в медичній документації об`єктивного опису тілесних ушкоджень, не дає змогу судово - медичному експерту встановити давність тілесних, ушкоджень, кількість травматичних дій та індивідуальні особливості травмуючого предмету.
Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_5 йому були спричинені легкі тілесні ушкодження, та відсутній причинний зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вину відповідачів та спричинення моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновкуми суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. 
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2020 року у справі № 686/25718/19 (провадження № 61-7697св20), від 30 грудня 2020 року у справі № 482/48/19 (провадження № 61-11020св20).
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Колегія суддів звертає увагу на те, що експертиза, на висновок якої позивач посилається, проводилася більш як через дев`ять місяців після адміністративного арешту ОСОБА_1 . Експерт ОСОБА_6 зробив висновок дослідивши лише амбулаторну картку позивача № 72565, в якій мається запис травматолога зі слів ОСОБА_1 .
Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між застосуванням щодо нього адміністративного затримання та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для відшкодування моральної шкоди.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом норм матеріального права, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову з підстав саме не доведення позивачем факту вчинення працівниками поліції неправомірних дії, внаслідок яких йому спричинено моральну шкоду та її обсягу.
Щодо доводів у апеляційній скарзі, з приводу невідповідності висновків суду обставинам справи, суд зазначає, що посилання позивача на те, що немає жодного рішення , яким би було встановлено вчинення ним правопорушення є необґрунтованими, оскільки місцевим судом правильно встановлено, що постанова інспектора роти № 3 батальйону УПП лейтенанта поліції Волікова М.О. про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння правопорушення передбаченого ст. 178 ч.1 КУпАП була скасована судом першої інстанції не у зв`язку з тим, що поведінка ОСОБА_1 на момент події правопорушення була правомірною, а з тих підстав, що останній знаходячись в стані алклгольного сп`яніння лаявся нецензурно в місці, яке не є громадським, а тому його дії не можуть кваліфікуватись за ч. 1 ст. 178 КУпАП.
Вірно, також, місцевим судом встановлено що 20.12.2016 року дії працівників поліції, крім складення протоколу про правопорушення за ч.1 ст.178 КупАП та притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, у відношенні ОСОБА_1 були правомірними та на законних підставах до нього були застосовані спеціальні засоби у вигляді кайданок.
Крім того, постановами Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 квітня 2017 року провадження у справах відносно ОСОБА_1 за ст. 173, 185 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП, тобто не з реабілітуючих підстав.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову. Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,
               П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 липня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 
Головуючий:                         В.М. Триголов 
Судді:                         А.І. Дорош
О.А. Лобов