Постанова 
Іменем України 
19 березня 2021 року
м. Київ
справа № 334/453/18
провадження № 61-1957св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,
третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду в складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Кримської О. М. від 18 грудня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів.
В обгрунтування позову позивач зазначає, що 26 червня 2014 року між нею та ПАТ КБ «Надра» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 1957980, оформлений в рамках Пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+», відповідно до якого вона передала, а відповідач прийняв на вкладний рахунок 4 500 дол США строком на 6 місяців, з процентною ставкою 12,5% річних. Після закінчення строку дії договору позивач звернулася до банку з вимогою про виплату їй вкладу, та зазначила, що                   26 грудня 2014 року ПАТ КБ «Надра» повинен був їй сплатити 4 782,02 дол. США (тіло вкладу та проценти в сумі 282,02 дол. США), проте банк зобов`язання щодо повернення депозитних коштів та відсотків не виконав належним чином. 06 лютого 2015 року у банку було запроваджено тимчасову адміністрацію, а 21 квітня 2015 року позивачу виплачено кошти за вкладом згідно суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 85 457,47 грн. При розрахунку відповідач керувався курсом НБУ 17 999763 грн за 1 долар США, який діяв до 14.00 год 06 лютого 2015 року, хоча, при розрахунку мав бути врахований курс 23,130580 грн за                     1 дол. США. За таких обставин, позивач вважає, що має право на повернення недоплачених коштів по вкладу з невиплаченими за договором станом на 21 квітня 2014 року відсотками, та на отримання передбачених договором процентів за використання депозитних коштів за період з дня витребування вкладу до дня запровадження тимчасової адміністрації, а також на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. 
Позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, та просила стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 01 травня 2015 року по 01 травня 2018 року, а також три проценти річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а всього в розмірі 36 938,88 грн, відшкодувати збитки (упущену вигоду) відповідно до статті 22 ЦК України за цей період по фактичним процентам, встановленим по новим договорам депозитів в розмірі 8 966,96 грн, моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду у м. Запоріжжі від 24 червня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 за договором № 1957980 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформленого в ПАТ «КБ «Надра» в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+» від 26 червня 2014 року - 25 153,35 грн в рахунок недоплаченої суми вкладу та проценти за договором; та 372,63 грн - 3% річних за прострочення повернення вкладу за період з 26 грудня 2014 року по 06 лютого 2015 року. Вирішено питання про судовий збір.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із прийняттям Національним банком України рішення від 04 червня 2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виникло зобов`язання з виплати позивачу  гарантованого відшкодування в розмірі неповернутої суми вкладу, яке відповідачем не виконано. Стягуючи на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних місцевий суд виходив з того, що до договору банківського вкладу не було включено положення про розмір відсотків за несвоєчасне виконання зобов`язань, а тому застосуванню підлягають норми статті 625 ЦК України. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, послався на необґрунтованість та недоведеність таких вимог.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - ПАТ КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав закрито. Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення до суду з даним позовом в порядку адміністративного судочинства.
Апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у цій справі у зв`язку з непідсудністю справи цивільному судочинству. 
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
У січні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, у якій заявник просить скасувати зазначену постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що в позовній заяві відсутні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Позивачем в позові не заявлено вимог до відповідача з метою вирішити публічно-правовий спір, а лише заявлено вимоги про відшкодування майнової шкоди з відповідним обґрунтуванням.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 334/453/18 з Ленінського районного суду м. Запоріжжя.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 26 червня 2014 року між позивачем та ПАТ КБ «Надра» укладено договір № 1957980 строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення, оформлений в рамках «Новий ПУ «Базовий+», відповідно до якого позивач передав, а банк прийняв на вкладний рахунок 4 500 дол. США строком на 6 місяців, з процентною ставкою 12,5% річних, що підтверджується квитанцією від 26 квітня 2014 року.
17 грудня 2014 року, 26 грудня 2014 року та 22 січня 2015 року позивач зверталась до банку з письмовими заявами з вимогою про виплату вкладу.
23 грудня 2014 року за вих. № 1-7-19771 та 13 січня 2015 року за                           вих. № 1-7-333 позивачу було надано письмові відповіді на її заяви, згідно яких ОСОБА_1 було повідомлено, що згідно умов договору, повернення депозитного вкладу та відсотків, нарахованим банком за користування вкладом, здійснюється банком шляхом перерахування відповідних сум на поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «КБ «Надра».
На підставі постанови Правління Національного Банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05 лютого 2015 року № 26 «Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, на здійснення якої призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
21 квітня 2015 року ОСОБА_2 через ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в Запорізькому Індустріальному відділенні було видано гарантовану суму відшкодування як вкладнику ПАТ КБ «Надра» 85 457,47 грн, що підтверджується квитанцією від 21 квітня 2015 року.
Предметом спору у даній справі є стягнення недоплачених коштів в межах встановленого законом граничного розміру відшкодування за вкладом.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Разом із тим відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. 
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій  на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає із спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу або порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Цим законом також регулюються відносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, банками, Національним банком України, визначаються повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з рику і ліквідації банків. Цей закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
Згідно із частиною першої статті 4 вказаного закону основним завданням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є забезпечення фінансування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Для цього Фонд гарантування вкладів фізичних осіб наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
На підставі частин першої та другої статті 6 цього закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
Відповідно до частин першої та другої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування кошті за його вкладом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного  розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
У разі  прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку (частина шоста статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
Норми статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено порядок визначення вкладників, мають право на відшкодування  коштів за вкладами, зокрема: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до вимог цього закону та нормативно-правових актів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб станом на день початку процедури виведення банку з ринку; уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб формує перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів цього Фонду; Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше ніж через 20 днів з дня початку процедури виведення банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладника на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів у газеті «Урядовий кур`єр» або «Голос України».
Відповідно до частини першої статті 28 цього Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення банку з ринку.
За приписами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним Банком України, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, працівниками Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
Гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Для виконання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи уповноваженої особи такого Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 761/29213/18 (провадження № 14-541цс19) дійшла висновку, що правовідносини між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер.
У цих правовідносинах Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду гарантування вкладів фізичних осіб згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Такий висновок зроблений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, від                         23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 520/17342/18.
Спір щодо включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і про стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (його уповноважена особа) у таких правовідносинах виконує не владні управлінські функції, а здійснює представництво інтересів банку-відповідача як сторони відповідного договору.
У цій справі ОСОБА_1 просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб кошти у межах установленого законом граничного розміру відшкодування за вкладом, про що зазначено у позовній заяві та наголошено в касаційній скарзі.
Вимоги ж про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних звернені позивачем до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються безпосередньо правомірності дій останнього, пов`язаних із виплатою позивачу відшкодування за вкладом, відповідно також підлягають за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 761/10730/18  (провадження № 14-116цс19), від 09 лютого 2021 року по справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20).
Отже, апеляційний суд дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю справи цивільному судочинству.
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               М. Є. Червинська
 
                                                                                                       С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                        В. М. Коротун