Справа № 143/1124/20 
Провадження № 33/801/31/2021
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач: Матківська М. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року                                                                               м. Вінниця

Суддя Вінницького апеляційного суду Матківська М. В.,
розглянувши за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 ,
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера, до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП,

встановив:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441466, складеного 05 вересня 2020 року об 11 год 40 хв, - водій ОСОБА_1 05 вересня 2020 року о 07 год 30 хв в Одеській області, Білгород-Дністровському районі, смт Затока, автошлях Н-33 (кут вул. Южанка), керуючи автомобілем Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21. та при зустрічному роз`їзді не надав перевагу в русі автобусу БАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався назустріч по дорозі з одностороннім рухом; в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.4. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 420,40 грн. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , пославшись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та зобов`язати органи Національної поліції України скласти щодо водія автобуса БАЗ ОСОБА_2 , винного у скоєнні ДТП 05 вересня 2020 року у с. Затока Одеської області та прийняти, передбачені Законом, заходи реагування.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що визнавши його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, яке йому інкримінувалося у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки у мотивувальній частині постанови суд спростував його вину, пов`язану із порушенням ним п. 13.4. Правил дорожнього руху та відкинув факт порушення ним вимог дорожнього знаку 3.21., що було зазначено працівником поліції у протоколі, при цьому оскаржуваною постановою суд визнав його винним у порушенні ПДР, які йому не інкримінувалися. Також дійшовши необґрунтованого висновку про порушення ним вимог дорожнього знаку 5.5., суд першої інстанції не здійснив перевірку зазначеного знаку на предмет відповідності вимогам Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014 та Правилам дорожнього руху України. Крім того, зазначив, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував подане ним клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, пославшись на те, що він відмовився від її проведення, що не відповідає дійсності, оскільки відповідна його заява у матеріалах справи відсутня. За його зверненням Вінницьким відділенням Київського НДІСЕ було проведено автотехнічне дослідження, яким встановлено, що у його діях порушень ПДР не виявлено, а у діях водія автобуса БАЗ ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 11.1. ПДР України, які перебувають у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП.
В судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити із підстав, вказаних в ній.
Потерпілий ОСОБА_2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просить залишити постанову суду першої інстанції без змін.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Статтею 124 КУпАП визначено, що порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до вимог статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. 
За правилами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Отже, на виконання вимог зазначених статей 245, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, згідно вимог статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
В результаті дослідження матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що 05 вересня 2020 року о 07 год 30 хв водій ОСОБА_1 у смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, на автомобільній дорозі Н-33 (кут вул. Южанка), керуючи автомобілем Ford Transit, державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21. «В`їзд заборонено» та допустив зіткнення із автобусом БАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2 , що рухався назустріч по дорозі з одностороннім рухом. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441466 від 05 вересня 2020 року ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 13.4. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Відповідно до пункту 13.4. Правил дорожнього руху якщо зустрічний роз`їзд утруднений, водій, на смузі руху якого є перешкода чи габарити транспортного засобу, яким він керує, заважають зустрічному руху, повинен дати дорогу. На ділянках доріг, позначених знаками 1.6. «Крутий підйом» і 1.7. «Крутий спуск», за наявності перешкоди дати дорогу повинен водій транспортного засобу, що рухається на спуск.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441466, складеного 05 вересня 2020 року вказано, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 13.4 Правил дорожнього руху України.
Суд першої інстанції, за наслідками розгляду справи, встановив, що ОСОБА_1 своїми діями не порушив вимог п. 13.4 Правил дорожнього руху України, оскільки матеріалами справи підтверджено, що дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 і ОСОБА_2 сталася на дорозі з одностороннім рухом.
Одночасно суд першої інстанції встановив, що дії водія ОСОБА_1 не відповідають вимогам дорожнього знаку 3.21. «В`їзд заборонено».
У даному випадку цей знак вказував на те, що рух транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги Н-55, де сталася дорожньо-транспортна пригода, і перед якою зі сторони м. Одеси був встановлений дорожній знак 3.21. «В`їзд заборонено», в напрямку м. Одеса – м. Білгород-Дністровський, заборонений.
Про невиконання вимог цього дорожнього знаку 3.21. водієм ОСОБА_1 , від чого сталося зіткнення транспортних засобів, і як наслідок ці транспортні засоби отримали механічні пошкодження, зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441466, складеному 05 вересня 2020 року.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, доведена матеріалами справи.
Безпідставними і необґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в тому, що визнавши його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення, яке йому інкримінувалося у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки у мотивувальній частині постанови суд спростував його вину, пов`язану із порушенням ним п. 13.4. Правил дорожнього руху та відкинув факт порушення ним вимог дорожнього знаку 3.21., що було зазначено працівником поліції у протоколі, при цьому оскаржуваною постановою суд визнав його винним у порушенні ПДР, які йому не інкримінувалися.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 441466, складеного 05 вересня 2020 року вказано, що водій ОСОБА_1 не виконав вимоги дорожнього знаку 3.21., в результаті чого сталося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.4. Правил дорожнього руху України.
Отже, зі змісту даного протоколу слідує, що водій ОСОБА_1 своїми діями допустив порушення вимог дорожнього знаку 3.21. та допустив порушення п. 13.4. Правил дорожнього руху України.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 порушень п. 13.4. Правил дорожнього руху України та про невідповідність його дій вимогам дорожнього знаку 3.21. «В`їзд заборонено».
Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції дійшовши необґрунтованого висновку про порушення ним вимог дорожнього знаку 5.5., не здійснив перевірку зазначеного знаку на предмет відповідності вимогам Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014 та Правилам дорожнього руху України, є надуманими та не узгоджуються із вимогами статті 280 КУпАП, яка зобов`язує орган (посадову особу), у даному випадку – суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
При цьому закон не покладає на орган (посадову особу), в даному випадку – на суд, обов`язку щодо перевірки знаку 5.5. на предмет відповідності вимогам Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014 та Правилам дорожнього руху України.
Слід зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неврахування поданого ним до суду першої інстанції клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, відповідають дійсності. 
Так, 07 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшло письмове клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи (а. с. 9-10), яке не вирішено судом першої інстанції.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 питання про призначення судової автотехнічної експертизи винесено на розгляд учасників справи. Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності і яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 не підтримав свого клопотання, не просив суд апеляційної інстанції призначити таку експертизу, пославшись на поданий ним до апеляційної скарги висновок експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження № 8042/20-21 від 14 грудня 2020 року, складений експертом за його замовленням від 07 грудня 2020 року. Проти призначення по справі судової автотехнічної експертизи заперечив потерпілий ОСОБА_2 .
Таким чином доводи апеляційної скарги про безпідставне ігнорування судом першої інстанції поданого клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, враховані апеляційної інстанцією і така неповнота у з`ясуванні обставин справи усунута при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції.
Апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги керується положеннями статті 294 КУпАП, зокрема її частини 7, яка зобов`язує суд переглядати справу в межах доводів апеляційної скарги, при цьому не обмежуючись доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. А також апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованими ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Щодо надання ОСОБА_1 до апеляційної скарги висновку експерта за результатами проведення автотехнічного дослідження № 8042/20-21 від 14 грудня 2020 року, який є новим доказом по даній справі, то такий висновок не підлягає дослідженню та оцінці як доказ, оскільки він не був досліджений судом першої інстанції при розгляді даної справи по суті і ОСОБА_1 не навів підстав, за наявності яких можна було б стверджувати про обґрунтованість ненадання до місцевого суду цього висновку, який був виготовлений експертом 14 грудня 2020 року (по заяві ОСОБА_1 від 07 грудня 2020 року), тобто, після винесення постанови судом 02 грудня 2020 року. 
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовані повно та об`єктивно; вина ОСОБА_1 доведена матеріалами справи, в зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначене судом адміністративне стягнення повністю відповідає вимогам статті 33 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Погребищенського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя	М. В. Матківська