ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1668/19                                        Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів: Мєзєнцева Є.І., Парінова А. Б. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року
у справі №640/1668/19 (розглянуто у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні)
за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Т.Г.Шевченка
до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області
(правонаступник Головне управління Державної податкової служби у Київській області)
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0033181406 від 06.11.2018,- 

В С Т А Н О В И Л А :
У січні 2019 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області(надалі - відповідач, ГУ ДФС у Київській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 06.11.2018 №033181406.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідач дійшов необґрунтованих висновків про порушення позивачем законодавства у сфері обігу готівки всупереч доводам позивача про те, що кошти в сумі 52485,98 надійшли на його розрахунковий рахунок в банківській установі як безготівкова оплата від фізичних осіб за договорами купівлі-продажу та не мають жодного відношення до касових операцій. Станом на час проведення перевірки позивача відповідачем відповідні документи, що підтверджують зарахування згаданих коштів на його розрахунковий рахунок були відсутні, оскільки перебували в розпорядженні аудиторської фірми, яка на підставі договору обслуговує позивача. Однак, в установленому законодавством порядку у п`ятиденний строк з дня отримання акту перевірки зазначені документи були надані відповідачу, який безпідставно не взяв їх до уваги при прийнятті оскаржуваного повідомлення-рішення.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року адміністративний позов Приватного сільськогосподарського підприємства ім.Т.Г. Шевченка - задоволено.
Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від  06.11.2018 №0033181406, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 262429,90 грн. 
Стягнуто на користь Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г.Шевченка (08670, Київська область, вул. Кірова, буд.4, код ЄДРПОУ 31379694)  за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5, код ЄДРПОУ 39393260) сплачений судовий збір в розмірі 3937,00 грн. (три тисячі дев`ятсот тридцять сім) гривень 00 коп.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що під час перевірки встановлено неоприбуткування позивачем готівкових коштів в касі підприємства в сумі 52485,98 грн. Внесення готівкових коштів на розрахунковий рахунок позивача відбувалося в робочий час працівниками підприємства. Первинні документи та договори, згідно з якими відбувались розрахункові операції позивач не надав, пояснивши їх відсутністю. Зазначене, на переконання контролюючого органу, свідчить про порушення порядку оприбуткування готівки.
Позивач заперечує проти апеляційної скарги в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили. 
За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Частиною 4 статті 229 КАС України встановлено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що співробітниками ГУ ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку платника податків - Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка за адресою: Київська обл., Васильківський район, с. Тростинка, вул.. Кірова, буд. 4. 
За результатами проведення перевірки контролюючим органом складено Акт перевірки від 18.10.2018 року №009856 (надалі - Акт перевірки).
Під час перевірки встановлено обставини порушення пункту 11 розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 №148.
Суть порушення полягає в неоприбуткуванні позивачем готівкових коштів на загальну суму 52485,98 грн., зокрема:
- працівником ПСГП ім. Т.Г. Шевченка ОСОБА_1 , яка згідно з даними табелю обліку використання часу за квітень 2018 року перебувала на робочому місці, 13.04.2018 були внесені на розрахунковий рахунок підприємства готівкові кошти за товар у сумах 15     681,95 грн. та 16194,03 грн. відповідно;
- працівником ПСГП ім. Т.Г. Шевченка ОСОБА_2 , який згідно з даними табелю обліку використання часу за травень 2018 перебував на робочому місці, 03.05.2018 були внесені на розрахунковий рахунок підприємства готівкові кошти за товар у сумі 20610,00 грн.
При цьому позивач не заперечує того, що указані особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є працівниками ПСП ім. Т.Г. Шевченка та упродовж квітня-травня 2018 року перебували на роботі.
Листом від 30.10.2018 року №166 позивач надіслав свої заперечення на акт перевірки та надав документи, які спростовують встановлені відповідачем порушення.
Так, листом від  06.11.2018 року №19551/10/10-36-14-06 відповідач повідомив позивача, що указані заперечення та документи залишено без розгляду у зв`язку з несвоєчасним їх наданням.
На підставі вищевказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкове  повідомлення-рішення від 06.11.2018 №0033181406, яким згідно з  підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та згідно з абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" на позивача накладено штраф в розмірі 262429,90 грн.
Не погодившись із таким податковим-повідомленням рішенням, позивач звернувся до  ДФС України зі скаргою про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2018 №0033181406.
За результатами розгляду указаної скарги ДФС України рішенням від 15.01.2019  №2123/6/99-99-11-06-01-25  відмовила позивачу у задоволенні його скарги.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач необґрунтовано прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.11.2018 №0033181406 про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.
Колегія суддів звертає увагу на те, що з 05.01.2018 року вказане Положення №637 втратило чинність на підставі Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148 (надалі - Положення №148).
Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Положення №148 готівка, що надходить до кас, оприбутковується в день одержання готівки в повній сумі.
Оприбуткуванням готівки в касах установ/підприємств та їх відокремлених підрозділів, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
Оприбуткуванням готівки в касах відокремлених підрозділів установ/підприємств, а також у касах фізичних осіб-підприємців, які проводять готівкові розрахунки із застосуванням РРО та/або КОРО без ведення касової книги, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень на підставі даних розрахункових документів шляхом формування та друку фіскальних звітних чеків і їх підклеювання до відповідних сторінок КОРО/занесення даних розрахункових квитанцій до КОРО.
Пунктом 5 розділу ІІ Положення №148 визначено, що суб`єкти господарювання здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.
Відповідно до підпункту 13 пункту 3 розділу І Положення №148 книга обліку - касова  книга, книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книга обліку розрахункових операцій, книга обліку доходів і витрат.
Згідно з підпунктом 18 пункту 3 розділу І Положення №148 оприбуткування готівки - проведення суб`єктами господарювання обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі/книзі обліку доходів і витрат/книзі обліку доходів/фіскальному звітному чеку/розрахунковій квитанції.
Пунктами 23, 25 та 26 розділу ІІІ Положення №148 визначено, що  касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівки.
Приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.
Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
Видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки.
У разі недотримання суб`єктом господарювання при здійсненні діяльності зазначених вимог законодавства, до нього за рішенням відповідних органів застосовуються штрафні (фінансові) санкції згідно з абзацом 3 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки".
Згідно з указаною правовою нормою уразі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, а саме за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Як вбачається з акту перевірки "на момент перевірки суб`єкт господарювання не забезпечив облік готівкових коштів в повній сумі їх фактичного надходження в касовій книзі підприємства у день одержання готівки, а саме: згідно з наданою банківською випискою за 13.04.2018 та 03.05.2018 на розрахунковий рахунок  № НОМЕР_1 АТ "Райффайзен банк Аваль" надійшли готівкові кошти в сумі 52 485,98 грн., які не були оприбутковані в касі підприємства. Відповідно до банківської виписки ці готівкові кошти були внесені на розрахунковий рахунок працівниками підприємства, а саме: ОСОБА_1 в сумі 15 681,95 грн. 13.04.2018 о 16 год. о 16 год. 13 хв. згідно з договором від 20.02.2018 №2002-2018, в сумі 16 194,03 грн. 13.04.2018 о 16 год. 23 хв. згідно з договором від 28.03.2018 №2803 та ОСОБА_2 в сумі 20 610,00 грн. 03.05.2018 о 16 год. 13 хв. згідно з рахунком від 08.05.2018 №382. Первинні документи та договори згідно з якими відбувались розрахункові операції, до перевірки не надані, а саме: відмови в їх наданні у зв`язку з відсутністю".
Внесення готівкових коштів на розрахунковий рахунок підприємства відбувалося в робочий час підприємства. Відповідно до наданого табеля обліку використаного часу за квітень 2018 та за травень 2018, а також відомостей про нарахування заробітної плати працівникам ОСОБА_2 та заступник директора ОСОБА_1 перебували в робочому процесі та виконували свої трудові обов`язки в інтересах підприємства. Таким чином, готівкові кошти в сумі 52485,98 грн. не оприбутковані в касі підприємства"
Судом першої інстанції встановлено, що 20.02.2018 між ПСП ім. Т. Г .Шевченка (далі - продавець) та ОСОБА_1 (далі - продавець) укладено договір №2002-2018 (далі - договір 1), відповідно до пунктів 1.1, 2.3, 3.1, 4.1 та 4.2 якого передбачено, що продавець  зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, передати у власність покупцю вівці породи "Німецький Меріноленд" у живій вазі (далі - товар), а покупець зобов`язаний прийняти та сплатити кошти за придбаний товар в кількості та асортименті згідно з видатковими накладними. Асортимент та кількість товару визначається у видаткових накладних. Загальна вартість даного договору становить загальну вартість товару, придбаного гідно з видатковими накладними. Розрахунок за цим договором між продавцем і покупцем проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Покупець сплачує вартість фактично отриманого товару протягом 60 календарних днів з дня отримання товару покупцем.
На підставі зазначеного договору ПСП ім. Т.Г. Шевченка передало ОСОБА_1 товар, а саме вівці породи "Німецький Меріноленд", що підтверджується видатковими накладними від 20.02.2018 №№2, 3, 4, 5, 6 та 13 на суму відповідно 2912,36 грн.,  2592,32 грн., 2784,35 грн., 2176,27 грн., 2304,29 грн. та 2912,36 грн., всього на суму 15681,96 грн. 
Відповідно до рахунків на оплату від 20.02.2018 №№65, 66, 67, 68, 69, 70 ОСОБА_1 сплатила кошти в сумі 15681,96 грн. на розрахунковий рахунок позивача в банківській установі. Підставою для виставлення указаного рахунку, як зазначено в ньому, є  договір купівлі-продажу від 20.02.2018 №2002-2018.
Так, 28.03.2018 між ПСП ім. Т. Г. Шевченка (продавець) та ОСОБА_1 укладено договір №2803-2018 (далі - договір 2).
Пунктами 1.1, 2.3, 3.1, 4.1 та 4.2 цього договору передбачено, що продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором 2, передати у власність покупцю вівці породи "Німецький Меріноленд" у живій вазі (далі - товар), а покупець зобов`язаний прийняти та сплатити кошти за придбаний товар в кількості та асортименті згідно з видатковими накладними. Асортимент та кількість товару визначається у видаткових накладних. Загальна вартість даного договору становить загальну вартість товару, придбаного згідно з видатковими накладними. Розрахунок за цим договором між продавцем і покупцем проводиться після перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Покупець сплачує вартість фактично отриманого товару протягом 30 календарних днів з дня отримання товару покупцем.
На виконання договору 2 ПСП ім. Т. Г. Шевченка передало ОСОБА_1 товар, а саме вівці породи "Німецький Меріноленд", що підтверджується видатковими накладними від 28.03.2018 №№7, 8, 9, 10, 11 та 12 на суму відповідно  2368,30 грн.,  2624, 33 грн.,  2560,32 грн.,  2912,36 грн.,  3040,38 грн.,  2688,34 грн., всього на суму 16194,03 грн.
Відповідно до рахунків на оплату від 28.02.2018 №№222, 223, 224, 225, 226, 228 ОСОБА_1 сплатила кошти у сумі 16194,03 грн. на розрахунковий рахунок позивача в банківській установі. Підставою для виставлення указаного рахунку, як зазначено в ньому, є  договір купівлі-продажу від 20.02.2018 №2002-2018.
Також, 03.05.2018 між ПСП ім. Т.Г. Шевченка та ОСОБА_2 укладено договір №0305-2018 (далі - договір 3), пунктами 1.1, 2.3, 3.1, 4.1 та 4.2 якого передбачено, що  продавець зобов`язується в порядку та на умовах, визначених даним договором передати у власність покупцю вівці породи "Німецький Меріноленд" у живій вазі (далі - товар), а покупець зобов`язаний прийняти та сплатити кошти за придбаний товар в кількості та асортименті згідно з видатковими накладними. Асортимент та кількість товару визначається у видаткових накладних. Загальна вартість даного договору становить загальну вартість товару, придбаного згідно з видатковими накладними. Розрахунок за цим договором між продавцем і покупцем проводиться шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Покупець сплачує вартість фактично отриманого товару протягом 30 календарних днів з дня отримання товару покупцем.
На виконання цього договору ПСП ім. Т. Г. Шевченка передало ОСОБА_2 товар, а саме вівці породи "Німецький Меріноленд", що підтверджується видатковою накладною від 03.05.2018 №463 на суму  20610,00 грн. 
Відповідно до рахунку на оплату від  28.02.2018 №382 ОСОБА_2 сплатив кошти у сумі 20610,00 грн. Підставою для виставлення указаного рахунку, як зазначено в ньому, є  договір купівлі-продажу від 03.05.2018 №0305-2018.
З аналізу матеріалів справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кошти на загальну суму 52485,98 грн., що надійшли на розрахунковий рахунок позивача в банківській установі від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сплачені ними не як працівниками позивача, а як фізичними особами - його контрагентами за вищевказаними договорами. Та обставина, що  ці особи водночас є працівниками ПСП ім. Т .Г. Шевченка, відповідно до законодавства не є перешкодою для укладення між ними та позивачем договорів щодо придбання товару та придбання товару на виконання умов такого договору. 
Крім того, відповідачем фактично не встановлено факту надходження готівкових коштів в сумі 52485,98 грн. в касу ПСП ім. Т.Г. Шевченка, у зв`язку з чим висновок відповідача про порушення позивачем Положення №148 є необґрунтованим та не відповідає дійсним обставинам справи.
Та обставина, що кошти згаданими особами внесено ними на розрахунковий рахунок позивача в банківській установі упродовж робочого дня не заслуговує на увагу, оскільки не є підтвердження того, що відповідні кошти вносилися ними як працівниками підприємства.
Питання дотримання указаними особами розпорядку робочого дня та трудової дисципліни не є предметом цього спору, тому обставини, що стосуються цього питання не підлягають встановленню та оцінюванню судом.
Щодо відсутності станом на час проведення перевірки первинної документації, на підставі якої на його розрахунковий рахунок були зараховані кошти в сумі 52485,98 грн., позивач пояснив, що через відсутності на підприємстві бухгалтера та/або бухгалтерської служби ПСП  ім. Т. Г. Шевченка на підставі договору від 02.05.2015 №5, укладеного з ТОВ "Аудиторська фірма "АБК Сервіс", користується аудиторськими, консультаційними послугами останньої, а також послугами щодо ведення бухгалтерського обліку.
Відповідно до пункту 1.3.3 вищевказаного договору ПСП ім. Т.Г. Шевченка зобов`язується своєчасно та в повному обсязі надавати ТОВ "Фудиторська фірма "АБК Сервіс" оригінали первинних документів, укладені правочини та інш. Інформацію, необхідну для виконання умов цього договору.
На виконання умов цього договору усі первинні документи, на підставі яких проводились розрахункові операції, а саме: договори купівлі-продажу від 20.02.2018 №2002-2018, від 28.03.2018 №2803-2018, від 03.05.2018 №0305-2018, видаткові накладні від 20.02.2018 №№2, 3, 4, 5, 6, 13, від 28.03.2018 №№7, 8, 9, 10, 11, 12, від 03.05.2018 №463, які наявні у позивача, перебували в розпорядженні ТОВ "Аудиторська  фірма "АБК Сервіс", проте, з пропозицією позивача про надання згаданих документів до завершення проведення перевірки посадові особи відповідача не погодилися.
Згідно з абзацом першим підпункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України  у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом     44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. 
За змістом пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
Зі змісту листа ГУ ДФС у Київській області від 06.11.2018 №19551/10/10-36, адресованого позивачу, вбачається, що останній примірник акта перевірки отримав 25.10.2018, що позивачем не заперечується.
Заперечуючи викладений в акті перевірки висновок відповідача про порушення ним Положення №148 ПСП ім. Т.Г. Шевченка, позивач відповідно до підпункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України  листом від 30.10.2018 №166 направив, поміж іншого,  копії договорів купівлі-продажу від 20.02.2018 №2002-2018, від 28.03.2018 №2803-2018, від 03.05.2018 №0305-2018, видаткових накладних від 20.02.2018 №№2, 3, 4, 5, 6, 13, від 28.03.2018 №№7, 8, 9, 10, 11, 12, від 03.05.2018 №463, рахунків від 20.02.2018 №№65, 66, 67, 68, 69, 70, від 28.03.2018 №№222, 223, 224, 225, 226, 228, від 03.05.2018 №382, виписок від 30.10.2018 по рахунку № НОМЕР_1 за період з 13.04.2018 по 13.04.2018, від 30.10.2018 по рахунку № НОМЕР_1 за період з 05.03.2018 по 03.05.2018,  договору про надання аудиторських та консультаційних послуг від 02.01.2015 №5.
Даний лист 01.11.2018 направлено на адресу відповідач рекомендованим листом із описом вкладення, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ "Укрпошта" ЦПЗ-5 від 11.01.2018, описом вкладення у рекомендований лист.
Отже, позивач подав заперечення на акт перевірки та додаткові документи, що стосуються цієї перевірки, в межах строку, визначеного пунктом 86.7 статті 86, пунктом 44.7 статті 44 Податкового кодексу України, тому відповідач безпідставно не взяв до уваги зазначене заперечення позивача та надані ним документи, які спростовують його висновок про порушення ПСП ім. Т.Г. Шевченка Положення №148.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 06.11.2018 №0033181406 про застосування до позивача штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною першою статті 77 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З аналізу матеріалів справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем належним чином не доведено порушення позивачем вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, тому, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, а податкове повідомлення-рішення від 06.11.2018 №0033181406 - визнанню протиправним і  скасуванню судом.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 року по справі № 1340/3510/18 дійшла висновку про те, що як норма пункту 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», так і норма пункту 2.6 Положення № 637 встановлюють для суб`єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції готівкою із застосуванням РРО, обов`язок забезпечення обліку отриманих готівкових коштів в повній сумі надходжень від розрахункових операцій. При цьому такий облік згідно з пунктом 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» здійснюється в денному звіті (за визначенням, наведеним у   статті 1 цього Закону, денний звіт - це документ встановленої форми, надрукований РРО, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням), а згідно з пунктом 2.6 Положення № 637 - у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.
Абзацом третім статті 1 Указу № 436/95 встановлювалась відповідальність за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Разом з тим прийнятим 06 липня 1995 року Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» також установлена відповідальність за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги). Перелік таких порушень та санкції визначені розділом V «Відповідальність за порушення вимог цього Закону».
З огляду на швидке урегулювання парламентом правовідносин у сфері готівкових операцій (Указ № 436/95 прийнято 12.06.1995, а Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - 06.07.1995) та враховуючи положення статті 18 Конституційного Договору, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що законодавча гілка влади в найкоротший термін усунула прогалину в регулюванні суспільних правовідносин у сфері готівкових розрахунків та визначила відповідальність за можливі правопорушення у цій сфері саме в силу закону.
Статтею 1 Указу 436/95 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у вигляді фінансової санкції (штрафу).
Пунктом 1 частини першої статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього закону, а саме: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Аналіз зазначених положень свідчить про те, що об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу № 436/95 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), так і того, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фактично полягає в одних і тих самих діях.
Як вбачається зі змісту статті 25 Конституційного Договору, метою постановлення Указу № 436/95 було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.
Оскільки шляхом прийняття Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то наведений вище Указ припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.
З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 02.04.2013 року по справі №21-77а13, наголосила на неможливості застосування положень Указу № 436/95 у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає протиправним податкове повідомлення - рішення відповідача, яким до позивача застосовано штрафні санкції на підставі абзацу 3 статті 1 Указу №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування позивачем готівки в КОРО.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 січня 2021 року по справі №824/1169/15-а та від 18 грудня 2020 року по справі № 813/97/15 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню, а позовні вимоги позивача задоволенню.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що зміст апеляційної скарги є ідентичним на відзиву на позовну заяву, а отже, доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження під час розгляду апеляційної скарги. 
Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 34, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331  Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,  

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя:                                                                                Г. В. Земляна

Судді:                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                              А. Б. Парінов