Справа № 2-1025/97                                Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/2417/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 8

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
                                        головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                        суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
                        секретаря Жукровської Х.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справуза апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року у справі за заявою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 про виправлення описики в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року у цивільній справі № 2-1025/97 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-
встановила:
У червні 2020 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про виправлення описки в резолютивній частині рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.1997. 
Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 23 грудня 1997 року Залізничний районний суд м. Львова ухвалив рішення у справі № 2-1025/97 та визначив порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вважає, що ухвалюючи рішення районний суд допустив описку у резолютивні частині рішення, а саме виділив в користування позивачці ОСОБА_4 та відповідачці ОСОБА_1 ту саму земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_4 право власності на 7/12 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до ОСОБА_6 , який 03.10.2002 подарував ОСОБА_2 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд. 
Таким чином, на даний час ОСОБА_2 є власником 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд, при цьому вказана описка в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.1997 у справі №2-1025/97 впливає на права та обов?язки ОСОБА_2 . Просив заяву задовольнити.
Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року заяву задоволено.
Виправлено описку в рішенні Залізничного районного суду м. Львові від 23.12.1997 року у цивільній справі №2-1025/97 за позовом ОСОБА_4 до  ОСОБА_1 та ОСОБА_5 про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, змінивши в абзаці 10 резолютивної частини рішення із « ОСОБА_1 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м.» на « ОСОБА_1 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру 2,8; 2,2; 3,9 м; 1,0 м; по будинку /3,9, 7,42, 2,72, 2,46/ 5,5 м, 13,0 м. і земельну ділянку з розмірами по периметру 0,5 м, 9,3 м, 5,5 м, 12,1 м, 6,0 м, 2,5 м».
Ухвалу суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 .                                       
В апеляційній скарзі зазначає, що звертаючись із заявою про виправлення описки заявник не дотримався вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України в частині надіслання копії такої заяви іншим учасникам справи, що унеможливило скористатися правовою допомогою та висловити своє заперечення з приводу заяви.
Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутня ухвала про слухання справи без учасників, як вимагає ст. 269 ЦПК України.
Зазначає, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки, тому вважає, що заява подана особами, які не уповноважені на подання такої заяви, оскільки не будучи учасником справи, заявник вказує де судом допущені описки.
Крім цього, покликаючись на протоколи судових засідань, зазначає, що сторони узгодили та не заперечували спосіб поділу будинковолодіння.
При цьому, на думку апелянта, виправлення які просить здійснити заявник, не відноситься до описки.
Також вважає, що для вирішення відповідного питання суд мав застосовувати процесуальний закон, який діяв на час ухвалення рішення, в якому заявник просив виправити описку, тобто ЦПК України, який був введений в дію з 01.01.1964 року.
Окремо звертає увагу на договір дарування та те, що є його предметом, при цьому, у ОСОБА_6 були відсутні претензії стосовно земельної ділянки, здійснених добудов, огорож які були встановлені та погоджені із співвласником.
Просить скасувати ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про виправлення описки відмовити, а провадження у справі закрити. 
Учасники справи заявник  ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , апелянт ОСОБА_1 , будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу адвоката Ікавого М.Р. та за зареєстрованим місцем проживанням ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися. 
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи з такого.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Постановляючи оскаржувану ухвалу та задовольняючи заяву про виправлення описки суд першої інстанції виходив з того, що в абзаці 10 резолютивної частини рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.1997 допущено описку, а саме: зазначено, що « ОСОБА_1 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру: 9,0; 2,1; 3,9; 1,0; по будинку /3,8; 7,42; 2,8; 2,46; 2,4/ 5,6; 7,8; 9,3; 5,5; 2,5; 26,3 м.», замість « ОСОБА_1 залишити в користуванні земельну ділянку загальною площею 118,6 кв.м. з зовнішніми розмірами по периметру 2,8; 2,2; 3,9 м; 1,0 м; по будинку /3,9, 7,42, 2,72, 2,46/ 5,5 м, 13,0 м. і земельну ділянку з розмірами по периметру 0,5 м, 9,3 м, 5,5 м, 12,1 м, 6,0 м, 2,5 м», тому дійшов висновку, що заяву представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3  необхідно задовольнити.
Колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. 
Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала.
Враховуючи наведене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині відсутності у матеріалах справи ухвали про слухання справи без учасників справи, оскільки слідуючи нормі закону власне питання внесення виправлень вирішується шляхом постановлення ухвали без повідомлення учасників справи.
Поряд з цим, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині порушення заявником вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України в частині необхідності надіслання заяви учасникам справи (провадження), оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні, що свідчить про процесуальні порушення в цій частині.
Наведене одночасно спростовує доводи апеляційної скарги стосовно необхідності застосування судом положень ЦПК України, які набрали чинності 01 січня 1964 року, оскільки провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України). 
Колегія суддів виходить з того, що описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття.
Разом з цим, як правильно зазначено у апеляційній скарзі, виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки, суд може, зокрема за заявою учасників справи.
Як вбачається із матеріалів справи та рішення, у яке заявник просить внести виправлення, позов про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою був пред`явлений ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .
Суть заяви про виправлення описки полягає у тому, що, на думку представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 , в резолютивній частині рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.1997, суд допустив описку в частині виділення співвласникам будинковолодіння АДРЕСА_1 тої самої частини земельної ділянки.
Попередньо, до заяви про ознайомлення з матеріалами справи, представник ОСОБА_3 долучив копію договору дарування частини житлового будинку, за змістом якого його довірителька ОСОБА_2 є обдарованою та прийняла у дар 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель і споруд (а.с. 199).
Таким чином, заявник та її представник вважають, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.12.1997 стосується її прав, а питання про порядок користування земельною ділянкою за відповідною адресою, вирішувалося згідно варіанту додаткової будівельно-технічної експертизи.
Поряд з цим, ОСОБА_2 участі у даній справі не брала, як новий власник 7/12 частин житлового будинку АДРЕСА_1 клопотання про залучення її правонаступником у даній справі не подавала, таке питання судом не вирішувалося.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не є суб`єктом, який має право на звернення до суду із заявою про виправлення допущених у відповідному судовому рішенні описок, а задоволення її заяви є прямим порушенням ст. 269 ЦПК України.
Зважаючи на встановлені процесуальні порушення порядку розгляду питання, які є окремою підставою для скасування оскаржуваної ухвали, обставини щодо наявності описок у рішенні та можливості чи необхідності їх виправлення, колегія суддів не вирішує. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права, що має наслідком скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки в рішенні суду.
При цьому, зважаючи на те, що підстави для закриття провадження у справі чітко визначені у ст. 255 ЦПК України, відповідна вимога апеляційної скарги до задоволення не підлягає.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання судових витрат.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 15 липня 2020 року - скасувати.
У задоволенні заяви представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 про виправлення описики в рішенні Залізничного районного суду м. Львова від 23 грудня 1997 року у цивільній справі № 2-1025/97 – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складений 02 березня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк