Ухвала
Іменем України
 
22 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 191/3649/16-ц
провадження № 61-2569ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правес-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на те, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року в цій справі стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правес-Банк» (далі - ПАТ КБ «Правес-Банк») заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року №4279-005/12Р в розмірі 86 041,31 грн. 31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правес-Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором від 23 вересня 2008 року №4279-005/12Р. Враховуючи наведене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача - ПАТ КБ «Правес-Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
 
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено. Постановлено замінити стягувача - ПАТ «Правекс-Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у справі № 191/3649/16-ц.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 31 травня 2017 року № 2 ПАТ КБ «Правес-Банк» відступив ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права вимоги банку, зокрема за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 4279-005/12Р, укладеним між ПАТ КБ «Правес-Банк» та ОСОБА_1 , тому заява ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.
 
16 лютого 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права просили скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру боржників від 15 вересня 2020 року відомості про ОСОБА_1 як боржника в цьому реєстрі відсутні. Тобто наразі відсутні відкриті виконавчі провадження з примусового виконання судового рішення в цій справі. Крім того, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження вже після закінчення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання, так як вказаний строк закінчився 14 грудня 2019 року. Після закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання будь-які виконавчі дії не можуть бути вчинені.
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судами встановлено, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «Правес-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 вересня 2008 року № 4279-005/12Р в розмірі 86 041,31 грн, в тому числі заборгованість за кредитом, в розмірі 63 339,60 грн та заборгованість за процентами, в розмірі 22 701,71 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
31 травня 2017 року між ПАТ КБ «Правес-Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором від 23 вересня 2008 року №4279-005/12Р, укладеним між ПАТ КБ «Правес-Банк» та ОСОБА_1 .
 
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Згідно з частинами першою, другою та абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
 
Таким чином, виконавче провадження є однією зі стадій судового процесу, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішення законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового процесу на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема у правовідносинах, що допускають правонаступництво.
 
Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.
 
Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
При такій заміні кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, в тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Встановивши, що між ПАТ КБ «Правес-Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 31 травня 2017 року № 2, за умовами якого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором від 23 вересня 2008 року №4279-005/12Р, укладеним між ПАТ КБ «Правес-Банк» та ОСОБА_1 , суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
 
Доводи касаційної скарги про те, що судам необхідно було встановити, чи закінчився строк пред`явлення виконавчого документа для виконання, тому що після закінчення такого строку будь-які виконавчі дії не можуть бути вчинені, не заслуговують на увагу, оскільки наведені обставини не впливають на можливість/неможливість вирішення судом питання про заміну стягувача його правонаступником. Заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні правонаступником у зв`язку з його реорганізацією на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду                 від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 (провадження № 61-16520сво18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. 
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правес-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко