П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3657/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Томчук Андрій Валерійович  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
14 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В.,
представників сторін, 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року  (місце ухвалення рішення - м.Вінниця, повний текст складено - 2.10.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність щодо відмови у прийнятті анкети про визнання  біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати прийняти заяву-анкету про визнання  біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 15.07.2020 ним отримано лист УДМСУ у Вінницькій області  про відмову у прийнятті до розгляду заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 01.07.2020. В якості підстави для вказаної відмови, відповідач послався на прийняте рішення по заяві від 25.09.2019 та  судові рішення у справі №120/192/20-а. Також у відмові вказано, що обставини, викладені у заяві ретельно перевірені відповідачем у зв`язку з чим прийнято рішення в порядку ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Рішенням  Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність  Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, що полягає у неприйнятті відповідного рішення за заявою-анкетою ОСОБА_1 від 01.07.2020 про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.
Зобов`язано  Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області  прийняти  до розгляду заяву-анкету   ОСОБА_1 від 01.07.2020  з урахування правових висновків суду у даній справі.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що громадянин США ОСОБА_1 звернувся до УДМС України у Вінницькій області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з порушенням вимог ч.1 ст. 7 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а саме - звернуся поштою, а не особисто. Тому, у відповідача  не було законних підстав приймати відповідне рішення за наслідками розгляду такої заяви у формі наказу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги  та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.07.2020 позивач за допомогою засобів поштового зв`язку  звернувся до УДМС України у Вінницькій області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за формою затвердженою наказом МВС України 07.09.2011 №649.
Згідно рекомендованого повідомлення №2102801854049 заява позивача отримана відповідачем 07.07.2020.

Листом від 10.07.2020 №0501.7-4127/05.1-20 УДМС у Вінницькій області повідомило заявника, що інформація викладена в надісланих ним матеріалах всебічно і в повному обсязі проаналізована під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 25.09.2019 та Управлінням прийнято рішення про відмову в оформлені документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (наказ №1 від 02.01.2020). Водночас відповідач повідомив, що правомірність рішення №1 від 02.01.2020 підтверджена рішеннями судів у справі №120/192/20-а.

Позивач, не погоджуючись бездіяльністю Управління щодо неналежного розгляду його заяви-анкети від 01.07.2020, та вказуючи, що у ній заявником викладались обставини відмінні від тих, що були зазначені у заяві від 25.09.2019, а відповідачем не надано їм жодної оцінки у зв`язку з чим порушено право заявника на належний розгляд його заяви, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті відповідного рішення у порядку визначеному Законом України №3671 та за формою встановленою Порядком №649 за заявою-анкетою ОСОБА_1 від 01.07.2020.

Колегія суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі - ЗУ №3671) біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Статтею 5 вказаного вище Закону врегульовано порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Так, згідно частини 5 статті 5 ЗУ №3671  особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 статті 5 ЗУ №3671).
Відповідно до частини першої статті 7 ЗУ №3671 оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Зразок заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 (Додаток № 38).

Приписами частини 1 статті 8 ЗУ №3671 визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника.
Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.
Відповідно до частини 4 статті 8 ЗУ №3671 рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.
У частинах 6-7 статті 8 ЗУ №3671 передбачено, що  рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Так, судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що надіслана позивачем до відповідача засобами поштового зв`язку заява  відповідає встановленому зразку відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 (Додаток № 38). 

З системного аналізу наведених вище норм законодавства колегія суддів дійшла висновку про наявність обов`язку у відповідача при розгляді документів заявника, перевіряти обставини, які надають підстави віднести особу до категорії осіб, які потребують додаткового захисту або встановити належність заяви, як такої, що носить характер зловживання.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в ході судового розгляду справи відповідачем не доведено факту вчинення дій щодо перевірки заяви-анкети позивача від 01.07.2020 та не надано оцінки новим обставинам та фактам викладеним у поданій заяві.

Наказом МВС України від 07.09.2011 № 649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Правила № 649), якими визначено процедуру розгляду в Україні відповідних заяв та оформлення відповідних документів.
Відповідно до п. 2.2, 2.4 Правил № 649 рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС:
видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3);
під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.

Таким чином,  у разі  надходження до міграційного органу заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, суб`єкт владних повноважень має прийняти рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, положеннями чинного законодавства не передбачено можливості міграційного органу розглядати заяву біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, в порядку  Закону України «Про звернення громадян», оскільки спірні правовідносини регулюються положеннями спеціального Закону України №3671 та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України №649 від 07.09.2011 року.
Отже, в даному випадку відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті відповідного рішення у порядку визначеному Законом України №3671 та за формою встановленою Порядком №649 за заявою-анкетою ОСОБА_1 від 01.07.2020.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що у відповідача  не було законних підстав приймати відповідне рішення за наслідками розгляду  заяви-анкети, так як її було надіслано поштою, а не подано особисто, колегія суддів враховує наступне.
Лист від 10.07.2020 №0501.7-4127/05.1-20 УДМС у Вінницькій області про відмову не містить вказівок про те, що позивачу відмовлено у прийнятті заяви-анкети саме у зв`язку з тим, що її було надіслано поштою, а не подано особисто заявником. 
Крім того, в матеріалах справи містяться докази об`єктивної неможливості особистого звернення позивача до органу міграційної служби, оскільки відносно останнього діяв запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, встановлений з 22.05.2020 по 22.07.2020 на підставі ухвали від 22.05.2020 у справі №127/10713/20.
Водночас, суд, дослідивши заяву-анкету позивача від 01.07.2020 на предмет її тотожності заяві-анкеті від 25.09.2020, яка досліджувалась під час розгляду адміністративної справи №120/192/20-а, встановив, що наявні в матеріалах справи копії заяв не є повністю ідентичними та тотожними, а відповідачем не надано оцінки новим обставинам та фактам викладеним у заяві-анкеті від 01.07.2020. Відтак, відповідачем не здійснено перевірки заяви-анкети позивача від 01.07.2020 та не надано оцінки новим обставинам та фактам викладеним у такій заяві.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позовних вимог. 

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  19 січня 2021 року.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.